Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 з урахуванням доповнень від 12 грудня 2015 року на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, у якому просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 у порядку регресу 111 726 грн на відшкодування майнової шкоди, а також на користь обох позивачів - по 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_3 належить на праві власності автомобіль марки «Mercedes Benz-817», державний номерний знак НОМЕР_1. 26 травня 2008 року ОСОБА_3 видав на ім'я ОСОБА_4 довіреність на право керування та продажу вказаного автомобіля, із правом передоручення, у зв'язку із чим довіреністю від 19 серпня 2010 року у порядку передоручення останній уповноважив ОСОБА_5 керувати цим автомобілем. Зазначили, що 17 серпня 2011 року відповідач, керуючи автомобілем марки «MercedesBenz-817», державний номерний знак НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, при цьому порушив правила дорожнього руху, а саме: не дотримався як найближче правого краю проїзної частини дороги, під час зустрічного роз'їзду не витримав безпечного інтервалу, під час засліплення не увімкнув аварійну світлову сигналізацію і, не змінюючи смуги руху, виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся із автомобілем марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2. Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП підтверджується постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Оскільки вказана дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) сталася із вини відповідача і внаслідок ДТП автомобіль марки «Mercedes Benz-817», державний номерний знак НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень, то, на думку позивачів, він повинен відшкодувати завдану внаслідок ДТП майнову шкоду. При цьому зазначили, що за досягнутою домовленістю ОСОБА_4 добровільно відшкодував ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у розмірі 111 726 грн, а саме: 18 липня 2013 року - 48 500 грн; 20 лютого 2014 року - 37 400 грн; 15 травня 2014 року - 25 826 грн, про що написав розписки. Тому позивачі вважають, що відповідач повинен відшкодувати позивачу ОСОБА_4 указану суму збитків у порядку регресу. Крім того, вважають, що відповідач повинен відшкодувати їм також завдану моральну шкоду.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, указаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн та судовий збір у сумі 12 грн 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 111 726 грн у порядку зворотної вимоги (регресу), судовий збір у сумі 1 122 грн 26 коп., компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 500 грн.

У касаційній скарзі з урахуванням доповнень відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, вирішити спір по суті, відмовивши у задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 111 726 грн у порядку зворотної вимоги (регресу), суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із наявності для цього підстав, передбачених ст. 1191 ЦК України, яка регулює питання зворотної вимоги (регресу) до винної у ДТП особи. При цьому суд вважав установленим факт, що ДТП сталася саме із вини відповідача, який не дотримався правил безпеки дорожнього руху.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів по 500 грн на користь кожного на відшкодування моральної шкоди, суд виходив із принципу справедливості та розумності, при цьому на обґрунтування розміру моральної шкоди зазначив, що така шкода завдана не внаслідок тілесних ушкоджень, а внаслідок пошкодження майна.

Із вищевказаними висновками погодився й апеляційний суд та, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із доведеності факту вини відповідача у вищевказаній ДТП та ненадання ним доказів на підтвердження зворотнього. При цьому апеляційний суд керувався ст. ст. 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України.

На обґрунтування вищевказаного висновку суд виходив із того, що відповідно до матеріалів адміністративної справи № 3-2571, постановою інспектора дізнання ВДАІ з обслуговування Володарського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області від 23 серпня 2011 року відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_5, однак зазначено, що в його діях міститься склад злочину, передбачений ст. 124 КУпАП України.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 13 жовтня 2011 року вищезазначену постанову інспектора дізнання скасовано, матеріали повернуто для проведення додаткової перевірки, після проведення якої постановою інспектора дізнання ВДАІ з обслуговування Володарського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області від 10 листопада 2011 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Крім того, суд виходив із того, що закриваючи 18 січня 2012 року справу про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області визнав відповідача винним у скоєнні ДТП.

Однак із вищевказаними висновками судів погодитися не можна, виходячи з наступного.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3, 4 ст. 61 ЦПК України установлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак усупереч вищевказаним нормам процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не надав належної оцінки наявним у справі доказам.

Так, на а. с. 8 міститься постанова Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2012 року, якою ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку зі спливом строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Водночас, на а. с. 77, 78 міститься постанова Володарського районного суду Київської області від 28 травня 2012 року, якою задоволено скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 листопада 2011 року; скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 листопада 2011 року, винесену інспектором дізнання ВДАІ з обслуговування Володарського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Сандуленком А.М.; матеріали повернуто до Володарського РВ ГУ МВС України у Київській області для проведення додаткової перевірки.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що, суд, ознайомившись із відмовним матеріалом № 582 за фактом ДТП, яка мала місце на а/д Житомир - Попільня - Сквира - Володарка - Ставище 133 км, установив, що під час проведення огляду місця ДТП не було встановлено точного місця зіткнення транспортних засобів, на схемі до протоколу огляду ДТП не встановлено, чи були наявні на цьому місці відділені від транспортного засобу частини, деталі чи інші сліди, які б вказували на зіткнення автомашин саме в цьому місці.

При цьому суд урахував, що відповідно до протоколу огляду місця події ДТП мала місце на відстані 300 м від газозаправки на 133 км автодороги Р-18 Житомир - Сквира - Володарка - Ставище, проте точне місце знаходження зазначеної газозаправки не вказано.

Так, суд дійшов висновку, що інспектором дізнання ВДАІ не виконано ряд процесуальних дій: не відібрано пояснення у ОСОБА_5 та не проведено за його участю огляду місця події; із поясненням, що міститься в матеріалах перевірки за фактом ДТП на автодорозі Р-18 Житомир - Сквира - Володарка - Ставище, ОСОБА_5 не ознайомлений та його не підписував, доказом чого є та обставина, що в день, яким датується пояснення ОСОБА_5, останній знаходився в реанімаційному відділенні Володарської ЦРЛ без свідомості; акт судово-медичного дослідження від 19 серпня 2011 року № 1541, на який посилається інспектор дізнання ВДАІ з обслуговування Володарського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області, у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи взагалі відсутній в матеріалах справи; акт від 22 серпня 2011 року № 80, який міститься в матеріалах справи, складений з порушенням вимог п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6 «Судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих», проте відповідно до оскаржуваної постанови ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, встановлено за даними медичної документації.

Крім того, суд дійшов висновку, що місце зіткнення автомобілів установлено лише зі слів іншого учасника ДТП, не встановлені свідки-очевидці події, тобто відсутні прямі докази його вини, тому орган дізнання для об'єктивного розгляду матеріалів ДТП повинен залучити до участі у справі особу, яка має необхідні спеціальні знання; усупереч вимог ст. 130 КПК Україниінспектор дізнання ВДАІ з обслуговування Володарського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області не надав належної правової оцінки діям іншого учасника дорожнього руху - ОСОБА_8; залишився поза увагою інспектора факт проведення медичного освідування на стан вживання алкоголю водієм ОСОБА_5; не було відібрано пояснень у понятих, які брали участь в огляді місця події.

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Проте, розглядаючи даний спір, місцевий суд у порушення вимог ст. 212 ЦПК України належним чином не перевірив належність і допустимість усіх наданих сторонами доказів та не надав їм правової оцінки.

Вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, тому суду першої інстанції необхідно було їх перевіряти.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду містить помилки щодо заявлених позовних вимог та обставин справи, а саме: помилково зазначено, що відповідач ОСОБА_5 керував автомобілем марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, та що позивачі просили стягнути з нього на користь саме позивача ОСОБА_3 як власника пошкодженого автомобіля у порядку регресу 111 726 грн на відшкодування майнової шкоди.

Отже, оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушили норми процесуального права та не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, у зв'язку із чим неможливо встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу з урахуванням доповнень від 12 грудня 2015 року ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак