У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., СитнікО.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що відповідач допускав прострочення сплати аліментів, стягнутих з нього за рішенням суду на утримання дитини, унаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 15 січня 2015 року становить 33 964 грн 01 коп, а пеня за прострочення сплати аліментів за період із жовтня 2010 року до січня 2015 року складає 8 356 грн 39 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8 356 грн 39 коп. за період із жовтня 2010 року до січня 2015 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 липня

2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від

7 квітня 2015 року в частині визначення розміру пені змінено, а саме - зменшено розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період із жовтня 2010 року до січня 2015 року до 803 грн 70 коп.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2015 року, що було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що згідно наданого відповідачем нового розрахунку значно зменшено розмір заборгованості зі сплати аліментів, й, відповідно, підлягає зменшенню розмір неустойки (пені) за їх несплату.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом установлено, що сторони мають доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2001 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, починаючи із 7 лютого 2001 року.

Виконавче провадження по виконанню вказаної постанови суду № 26454684 перебуває на виконанні Орджонікідзевськго відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаним старшим державним виконавцем Новіковою Я.О., сума заборгованості станом на 15 січня 2015 року складає 33 964 грн 01 коп., а пеня за період із жовтня 2010 року до січня 2015 року - 8 356 грн 39 коп.

Разом з тим, відповідно до наданого відповідачем до суду апеляційної інстанції нового розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів станом на

26 червня 2015 року складає 2 311 грн 10 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк

виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2696цс15.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд апеляційної інстанції погодився із наданим відповідачем розрахунком, на підставі якого на користь позивача стягнув зменшену суму неустойки (пені), при цьому у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України взагалі не дав оцінки розрахунку, наданому позивачем, не навів розрахунків, з яких виходив при визначенні розміру неустойки (пені), не врахував, що вирахувавши пеню від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожний день прострочення необхідно обчислювати її в межах одного місяця й взагалі не вмотивував висновку щодо зменшення розміру неустойки (пені).

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд у порушення вимог вказаної норми закону прийняв нові докази від відповідача на стадії апеляційного розгляду, не зазначивши визначених законом підстав для цього та не взявши до уваги те, що

ОСОБА_4 був присутній у судовому засіданні в суді першої інстанції, однак наданий позивачем розрахунок не спростував, а тільки в апеляційному суді надав свій розрахунок пені, посилаючись при цьому на не завірені належним чином ксерокопії квитанцій, у яких, крім іншого, відсутні відмітки про вид платежу.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення положень ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, унаслідок чого не визначив дійсного розміру заборгованості зі сплати аліментів, допущеного ОСОБА_4 й, відповідно, розміру пені, що підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік