У Х В А Л А

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов договору про надання споживчого кредиту від 12 квітня 2007 року № 0, укладеного з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), просило в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором у розмірі 63 761 грн 03 коп. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «DaewooLanos TF 69 Y», легковий седан-в, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, що на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу цього майна товариством з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; витребувати у відповідача вказаний автомобіль, комплект ключів від нього, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, номерні знаки та передати у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс»; надати ТОВ «Вердикт Фінанс» право вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, та надати товариству всі повноваження, необхідні для здійснення продажу вказаного автомобіля.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року позов ТОВ «Вердикт Фінанс» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 12 квітня 2007 року № 0 у розмірі 63 761 грн 03 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo Lanos TF 69 Y», легковий седан-в, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладання ТОВ «Вердикт Фінанс» договору купівлі-продажу вказаного автомобіля від імені ОСОБА_3, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року змінено резолютивну частину заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 12 квітня 2007 року № 0 у розмірі 63 761 грн 03 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo Lanos TF 69 Y», легковий седан-в, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, вартість якого згідно з договором застави складала 47 935 грн, що належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладання ТОВ «Вердикт Фінанс» договору купівлі-продажу вказаного автомобіля від імені ОСОБА_3, початкова ціна предмета застави встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором від 12 квітня 2007 року № 0, то відповідно до договору про заставу транспортного засобу від 12 квітня 2007 року № 0/1 та положень Закону України «Про заставу» кредитор має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo Lanos TF 69 Y», легковий седан-в, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1.

Змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення із зазначенням вартості майна, за рахунок якого має відбутися стягнення, та початкової ціни предмета застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, апеляційний суд виходив із того, що, вирішуючи даний спір по суті, суд не зазначив усіх складових, які є обов'язковими для вирішення даного спору.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 12 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 з відповідними змінами згідно з додатковою угодою № 1 від 06 лютого 2009 року, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9 490 доларів США зі сплатою 13,50 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11 квітня 2014року.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання вказаного договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу № 0/1, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль «Daewoo Lanos TF 69 Y», легковий седан-в, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ТОВ «Вердикт Фінанс» посилалось на те, що 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 12 квітня 2007 року № 0, а останнє у свою чергу цього ж дня за договором факторингу № 05/12-ВК відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Вердикт Фінанс».

ТОВ «Вердикт Фінанс», посилаючись на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 07 листопада 2013 року виникла загальна заборгованість у сумі 63 761 грн 03 коп., яка складається із: 39 889 грн 44 коп. заборгованості за основним боргом, 6 621 грн 79 коп. заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 8 481 грн 46 коп. заборгованості за відсотками на дату подачі позову, 7 571 грн 62 коп. - пеня, 1 196 грн 72 коп. - 3 % річних від простроченої суми, яку позивач просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до договору застави рухомого майна та законів України «Про заставу» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

За змістом положень ст. 589 ЦК України та ст. 19 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Звернення стягнення на заставне майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону № 2654-XII).

Згідно зі ст. 25 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-IV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову з підстав, зазначених у судових рішеннях, суди вважали, що ТОВ «Вердикт Фінанс» вправі пред'являти до відповідача вимоги зобов'язального характеру, які випливають із договору про надання споживчого кредиту від 12 квітня 2007 року № 0, на підставі договорів факторингу від 20 квітня 2012 року № № 05/12 та 05/12-ВК.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з п. 1.1 договору факторингу від 20 квітня 2012 року № 05/12 перелік прав вимоги за кредитами, що відступаються за цим договором, наведений у додатку 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3 договору факторингу від 20 квітня 2012 року № 05/12-ВК до фактора переходить право вимоги за кредитами з моменту підписання акта приймання-передачі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості і отримує відповідні права вимоги за кредитами. Акт приймання-передачі, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в додатку 2 цього договору, є доказом передачі.

У той же час у матеріалах справи додатки 1 та 2 до вказаних договорів факторингу та акти приймання-передачі права вимоги за цими договорами відсутні.

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не з'ясували обставин, за яких відбулася переуступка права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 12 квітня 2007 року № 0 та договором застави транспортного засобу від 12 квітня 2007 року № 0/1, та якими доказами таке підтверджується.

Від з'ясування зазначених обставин залежить наявність у ТОВ «Вердикт Фінанс» права на пред'явлення до ОСОБА_3 вимоги зобов'язального характеру, які випливають із договору про надання споживчого кредиту від 12 квітня 2007 року № 0.

Крім того, стягуючи заборгованість у визначеному позивачем розмірі, суди не перевірили розрахунок заборгованості на час уступки права вимоги з розшифровкою здійснених боржником платежів та залишком заборгованості за кожним видом платежу (кредит, відсотки, пеня). При цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, суди не зазначили всіх його складових, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави, а також початкову ціну предмета застави у грошовому виразі для його подальшої реалізації.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені ними судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко