У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перша рівненська державна нотаріальна контора, про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 жовтня 2008 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір про поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1. Згідно із п. 2 договору у власність позивача та у власність ОСОБА_5 перейшло по 1/2 частини спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Зазначає, що їй стало відомо, що майно, яке належало на праві власності ОСОБА_5, у тому числі і спірну квартиру, останній заповів відповідачу ОСОБА_4 Вважає, що договір укладений та посвідчений відповідачем у порушення норм чинного законодавства, а відтак є недійсним. Квартира, що стала предметом поділу, належить позивачу на праві особистої приватної власності, оскільки була придбана за її власні кошти. Таким чином, просила визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 20 жовтня 2008 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що оспорюваний договір про поділ майна подружжя від 20 жовтня 2008 року укладено з дотриманням вимог закону, а тому відсутні підстави визнавати його недійсним. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки договір укладено 20 жовтня 2008 року, а з позовом ОСОБА_3 звернулася у січні 2015 року.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та виходив із того, що відповідач не довів, що оспорюваний договір укладено з порушенням норм закону, та звернувся до суду з пропуском строку.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що відповідно до довідки ЖБК «Прогрес» від 3 лютого 2004 року ОСОБА_3 є членом даного кооперативу та одержала в ЖБК «Прогрес» трикімнатну квартиру в будинку кооперативу АДРЕСА_2. Пайовий внесок за дану квартиру складає 8 105 крб, які вона сплатила повністю 1 січня 1990 року.

20 жовтня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали договір про поділ майна подружжя, за яким у власність кожного перейшло по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, який посвідчений державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори.

20 серпня 2013 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Хомутовським В.С. та зареєстрований за № 566, за яким спадкоємцем всього його майна призначив ОСОБА_4 18 лютого 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвали шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За таких обставин суди дійшли висновку про те, що спірна квартира придбана колишнім подружжям під час шлюбу, частки майна дружини та чоловіка є рівними, сторони у спірному договорі поділили спільне майно по Ѕ частини за кожним, тому подружжя мало право на укладення такого правочину і вимоги про визнання договору недійсним є безпідставними.

При цьому судами також зазначений висновок про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 355 ЦПК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачкою відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено факту порушення вимог чинного законодавства при укладенні між нею та померлим ОСОБА_5 спірного договору, при цьому зазначено висновок, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд розглянув справу з порушенням цієї норми.

Однак, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 308, 315 ЦПК України, не усунув існуючі суперечності в рішенні суду першої інстанції, зокрема висновок щодо безпідставності заявлених вимог та пропуск строку звернення до суду.

Ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик