Справа № 750/8208/16-ц Провадження № 22-ц/795/1949/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, її представника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності, - третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк Надра,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 09.09.2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 09.09.2016 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ОСОБА_8, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі LVVDA11B96D183488, який зареєстрований на ОСОБА_7 та заборонити регіональним і територіальним сервісним центрам МВС України, в тому числі, територіальному сервісному центру регіонального сервісного центру МВС України у Чернігівській області здійснювати зняття з обліку та/або перереєстрацію на нового власника даного транспортного засобу до вступу в законну силу рішення суду по даній справі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України, її судом постановлено без дотримання норм матеріального і процесуального права. При цьому ОСОБА_5 вказує, що з врахуванням вимог заявленого нею позову, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду, яке буде ухвалено за результатами розгляду її позовної заяви. ОСОБА_5 зазначає, що правовстановлюючі документи на спірний автомобіль оформлені на відповідача, і автомобіль знаходиться у його користуванні, тому відповідач може розпорядитися автомобілем на свій власний розсуд, в тому числі, зняти його з реєстрації та відчужити третім особам. ОСОБА_5 вказує, що оскільки по справі необхідно здійснити реальну оцінку автомобіля, то автомобіль потрібен експерту для проведення його огляду та оцінки. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, прийшов до невірного висновку відносно того, що ОСОБА_5 не представлені відповідні відомості відносно того, що спірний автомобіль належить відповідачу, оскільки нею суду на підтвердження вказаної обставини представлено ОСОБА_3 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №50162540 від 19.08.2016 року. ОСОБА_5 вважає, що її заява про забезпечення позову підлягає задоволенню на підставі положень статей 151, 152 ЦПК України та фактичних обставин справи.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_7, представник третьої особи - ПАТ комерційний банк Надра, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.73,74), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.1 ч.1 статті 312 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності, - третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк Надра, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не узгоджуються з фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.3-5), ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності, - третя особа: ПАТ комерційний банк Надра.

ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити вказану позовну заяву шляхом накладення арешту на автомобіль ОСОБА_8, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі LVVDA11B96D183488, який зареєстрований на ОСОБА_7 та заборонити регіональним та територіальним сервісним центрам МВС України, в тому числі, територіальному сервісному центру регіонального сервісного центру МВС України у Чернігівській області здійснювати зняття з обліку та/або перереєстрацію на нового власника даного транспортного засобу до вступу в законну силу рішення у даній справі (а.с.45-46).

На підтвердження тієї обставини, що спірний автомобіль належить ОСОБА_7, позивач надала суду копію ОСОБА_3 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, дата видачі: 19.08.2016 рік, в якому зазначено: боржник ОСОБА_7, предмет обтяження: номер обєкта: LVVDA11B96D183488, номер державної реєстрації: СВ 2295 АН ( а.с.24).

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції від 09.09.2016 року, позивачем не представлено суду жодних відомостей відносно того, що автомобіль ОСОБА_8, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі LVVDA11B96D183488 належить ОСОБА_7

Згідно з ч.3 статті 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заява ОСОБА_5 про забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки позивачем не доведена та обставина, що спірний автомобіль належить саме ОСОБА_7, і що він має наміри відчужити вказаний автомобіль.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку відносно того, що позивачем не представлено суду жодних відомостей відносно того, що автомобіль ОСОБА_8, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі LVVDA11B96D183488 належить ОСОБА_7, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.24), на підтвердження тієї обставини, що спірний автомобіль належить ОСОБА_7, позивач надала суду копію ОСОБА_3 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, дата видачі: 19.08.2016 рік, в якому зазначено: боржник ОСОБА_7, предмет обтяження: номер обєкта: LVVDA11B96D183488, номер державної реєстрації: СВ 2295 АН.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вказаний документ не може бути належним та допустимим доказом в розумінні статей 58,59 ЦПК України тієї обставини, що спірний автомобіль належить ОСОБА_7, оскільки вказаний документ не містить в собі інформації про те, що власником спірного автомобіля є ОСОБА_7 Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За даних обставин, оскільки позивачем по справі не доведено належними та допустимими доказами в розумінні статей 58, 59 ЦПК України тієї обставини, що спірний автомобіль належить відповідачу, то відповідно, відсутні підстави для задоволення вимог заяви позивача про забезпечення позову відносно вказаного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не узгоджуються з нормами права, які регулюють спірні правовідносини та фактичними обставинами справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у вказаній цивільній справі узгоджується з фактичними обставинами справи та приписами статей 151,152,153 ЦПК України, а також з розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, постановленої на основі зясованих судом обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, п.1 ч.1 статті 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: