ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/748/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"16" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Комаревцевої Л.В.,
за участю секретаря Драгой В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державного підприємства «Антонов» про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди,
Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 (відповідач-1), який працює в юридичній фірмі «Ільяшев та Партнери», неодноразово шляхом публікацій в заходах масової інформації (газеті «Антонов», яка видається та розповсюджується на ДП «Антонов» (відповідач-2), коментував від свого імені призначення на посаду ОСОБА_2 (позивача) на посаду керівника ДП «Антонов», а також пов'язане із цим звільненням минулого керівника - ОСОБА_4, представляючи себе в якості фахівця з правових питань.
Ухвалою Дарницького районного суду від 18 серпня 2015 року відкрито провадження у справі.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі та без участі відповідачів, прийняти заочне рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачам судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.
Відповідачі з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не зверталися, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що в друкованому виданні «Антонов» №28 від 21 серпня 2014 року, відповідач - 1 опублікував на стор. 2 інформацію такого змісту:
«ОСОБА_2 работал на АНТК им О.К Антонов, но в 2008 был уволен. И назначить его сейчас и.о. руководителя противозаконно. Хочу обратить внимание еще на один немаловажный момент, в 2006 году он был отстранен от занимаемой на предприятии должности ведущего конструктора за утрату к нему доверия в связи с разглашением сведений, составляющих государственную тайну».
«Теперь давайте подумаем, кого проталкивают чиновники руководить ГП «Антонов» человека, лишенного допуска к государственной тайне за ее разглашение».
Коментуючи події, які були пов'язані із призначенням ОСОБА_2 виконуючим обов'язків керівника державного авіабудівного підприємства, відповідач -1 , як на його думку - фахівець з правових питань, також зазначив:
Возможно, «новый генеральный конструктор» планировал развалить выстраиваемую годами работу авиапредприятия, тем самым ликвидировав в лице АНТК имени антонова конкурента для российских производителей».
Відповідач - 1, мабуть бажаючи «заспокоїти» трудовий колектив ДП «Антонов», також зазначив у вказаних виданнях наступне:
«Мы юристы, осторожные люди, но в данном случае я могу абсолютно констатировать, что с юридической точки зрения, приказы ликвидированного Минпромполитика являются незаконными».
«Согласно действующему законодательству передача всех дел от одного Министерства другому должна быть завершена в течение месяца. Это означает, что 24 апреля Минпромполитики утратило все права в отношении ранее подчиненных ему государственных предприятий».
Звертаючись до суду з позовом позивач стверджує, що всі вище вказані вислови та наведені відповідачем - 1 факти, а саме те, що позивач:
-був звільнений із АНТК ім. О.К. Антонов (попереднє найменування ДП «Антонов» за втрату довіри в зв'язку із розголошенням державної таємниці;
-планував чи планую зруйнувати ДП «Антонов», а разом із ним всю авіаційну галузь України;
-накази про звільнення ОСОБА_4 та моє призначення на посаду керівника ДП «Антонов» було видано неіснуючим міністерством, або із перевищенням ним повноважень, є завідомо неправдивими відомостями, мета яких дискредитувати мене. При цьому, жодних доказів які б підтверджували такі факти, відповідачем - 1 не наведено.
Таким чином, відбулося поширення недостовірної та неправдивої інформації, шляхом публікації відомостей в заходах масової інформації (газеті «Антонов», яка видається та розповсюджується на ДП «Антонов»).
Створивши та розповсюдивши через газету недостовірну інформацію було порушено особисті немайнові права позивача, а саме - права на повагу честі, гідності, що гарантовані ч. 1 ст. 270 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. З Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України право на звернення до суду в разі поширення засобами масової інформації недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичної чи юридичної особи, є безумовним.
Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Відповідно до положень ст. 32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність та членів його сім'ї.
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація, (ст. 201 ЦК України).
Відповідно до ст. 297 ЦК, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 299 ЦК фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.
Відповідно до п.19 Постанови ПВСУ №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що інформації, що опублікована в заходах масової інформації (газеті «Антонов», яка видається та розповсюджується на ДП «Антонов» містить саме недостовірні дані.
Відповідно до п.15 Постанови ПВСУ №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Таким чином, має місце наявність всіх чотирьох обставин, поширена недостовірна інформація щодо фізичної особи завдає шкоди її немайновим благам.
Поширена інформація стосовно позивача нічим не підтверджується, є недостовірною та носить негативний характер щодо неї. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, не підтверджена жодними органами державної влади України, в тому числі обвинувальним вироком суду чи судовим рішенням у цивільній справі.
Відповідно до Постанови ПВСУ № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Поширені відомості не відповідають дійсності і одночасно порушують особисті немайнові права позивача, такі, як право на повагу до гідності, честі та ділової репутації, є порушенням інформаційного імунітету, гарантованого Конституцією України кожному громадянину.
Відповідачами не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що поширена інформація є правдивою.
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання інформації недостовірною є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до ст.23 ЦК України позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивачі фізичні особи зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також враховує інші обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування суд враховує також вимоги розумності і справедливості.
Суд вважає, що розмір заявленої грошової суми у 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди підлягає суттєвому зменшенню, та моральна шкода має бути відшкодована відповідачами позивачу у розмірі 5000 грн.
Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 60, 88, 179, 209, 212-215, 224, 294, 296 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державне підприємство «Антонов» про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 інформацію, розміщену відповідачем шляхом публікацій в заходах масової інформації газеті «Антонов», яка видається та розповсюджується на ДП «Антонов» у вигляді статті.
Зобов'язати ОСОБА_3 спростувати через газету ДП «Антонов» протягом 10 робочих днів з часу набрання рішенням законної сили недостовірну інформацію, яка міститься в газеті «Антонов» №28 від 21 серпня 2014 року.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3, Державного підприємства «Антонов» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану поширенням недостовірної інформації, у розмірі 5000 (п'ять тисяч гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 125 (сто двадцять п'ять) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.
Стягнути з Державного підприємства «Антонов» на користь ОСОБА_2 125 (сто двадцять п'ять) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом десяти днів з дня проголошення, а особам, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, з дня отримання його копії.
Суддя Л.В. Комаревцева