АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1901/16 Категорія - 55 ГоловуючГ Головуючий у 1-й інстанції - Демидова С.О. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про стягнення заробітної плати в частині державної гарантії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара (далі - ДНУ, університет) про стягнення заробітної плати в частині державної гарантії.

В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що відповідачем не було включено до наказу про його звільнення, а також до жодного розрахунку виплат при звільненні такий вид додаткової заробітної плати як державна гарантія у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення за 2003-2004 робочий рік в розмірі посадового окладу.

Позивач просив суд визнати не визнане відповідачем його право на отримання державної гарантії у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення, що виникло одночасно з НЕзаперечуваним відповідачем правом на чергову щорічну відпустку за 2003-2004 робочий рік та стягнути з відповідача на його користь частку додаткової заробітної плати в розмірі посадового окладу на день звільнення у розмірі 418,60 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 08 липня 1995 року працював у відповідача на посаді асистента кафедри економічної теорії.

Наказом по університету № 755к від 03 жовтня 2003 року, ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади 13 жовтня 2003 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) з виплатою компенсації за 17 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований ним період у 2003-2004 робочому році (з урахуванням змін, внесених наказом по університету № 259к від 29 квітня 2010 року щодо кількості днів невикористаної щорічної відпустки) (а.с.22,23).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався положеннями чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства про освіту, ст.ст.74, 75, 83 КЗпП України та дійшов висновку про відсутність правових підстав на отримання ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки при звільненні йому було виплачено компенсацію за невикористану відпустку.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та відповідає положенням ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту», якою встановлено, що держава забезпечує виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Виплата допомоги на оздоровлення у випадках виплати компенсації за невикористану відпустку діючим законодавством не передбачена.

Доводи апеляційної скарги, що суд неповно встановив обставини справи та своє рішення обґрунтував посиланням на судові рішення 2004-2009 років, винесені внаслідок приховування відповідачем суттєвих для спорів обставин, а тому спростованих судовими рішеннями та наказом 2012 року, є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 15 листопада 2004 року та ухвалою суду касаційної інстанції від 11 березня 2008 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до університету про визнання недійсним наказу про звільнення, про поновлення на роботі, визнання трудового строкового договору дійсним, стягнення заробітнтої плати, матеріальної допомоги, моральної шкоди, було відмовлено. Порушень трудового законодавства з боку відповідача при звільненні ОСОБА_1 судами не встановлено (а.с.42-46, 47-57, 58,59).

Питання щодо права ОСОБА_1 на щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів за 2003-2004 роки на день його звільнення були предметом судового розгляду, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 15 лютого 2011 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до університету про визнання права на отримання зарплати за щорічну відпустку, поновлення права, визнання порушення права, зобов'язання вчинити певні дії, виплату заборгованості заробітної плати та оплату розрахунку при звільненні, було відмовлено. Суди дійшли висновку, що на день звільнення 13 жовтня 2003 року ОСОБА_1 не мав права на щорічну відпустку повної тривалості і йому була законно нарахована компенсація за 14 днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.35-38; 39-46).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 лютого 2011 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до університету про оплату затримки розрахунку при звільненні відмовлено. Суди дійшли висновку, що допущена відповідачем помилка при підрахуванні кількості днів невикористаної відпустки за 2003-2004 рік, про що зазначено у наказі № 259к від 29 квітня 2010 року, не свідчить про затримку розрахунку при звільненні позивача 13 жовтня 2003 року і не є підставою для відповідальності власника за затримку розрахунку, передбаченої ст. 117 КЗпП України (а.с.25-27, 29-31).

Посилання позивача у своїй апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року щодо дати початку і закінчення періоду його тимчасової непрацездатності в 2003 році, а також, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 лютого 2011 року було стягнуто з університета нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 1361,95 грн., не може бути підставою для скасування рішення, яке переглядається, оскільки не спростовують висновків суду про відсутність правових підстав для виплати допомоги на оздоровлення у випадках виплати компенсації за невикористану відпустку (а.с.73, 80).

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді