РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Волноваський районний суд Донецької області у складі : головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Гуровій Л.Л.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідач заборгував йому 3000 доларів США, про що видав 07.09.2010 року власноруч написану розписку, пообіцявши повернути борг до 01 січня 2012 року. Однак в указаний строк відповідач боргу не повернув, мотивуючи скрутним матеріальним становищем та відсутністю коштів. В зв»язку з викладеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 3000 доларів США боргу в еквіваленті 75778 гривень 72 копійок, 3 % річних в сумі 395,16 доларів США в еквіваленті 9981 гривень 57 копійок, пеню 736,40 доларів США, а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, не заперечував, що брав в борг у позивача 3000 доларів США, власноруч писав розписку, але своєчасно борг не повернув, оскільки був засуджений за ст. 366 КК України за 4 га землі позивача. Вважає, що нічого не повинен повертати позивачеві.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

На підставі ч.1 ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів ( суму позики)… Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей…

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Судом встановлено, що 07.09.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу у власність 3000 доларів США. Цей факт підтверджується наданою розпискою, власноруч написаною відповідачем, в якій зазначено, що відповідач поверне борг до 01 січня 2012 року.

Однак в указаний строк борг повернуто не було. Станом на момент розгляду справи в суді грошове зобов»язання відповідачем не виконано, тому суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги.

Підлягає стягненню з відповідача сума боргу за договором позики 3000 доларів США в еквіваленті станом на 20.05.2016 року 100,00 доларів США 2525,9572 гривень , згідно службового розпорядження НБУ, 75778 гривень 72 копійок.

Підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за період з 01.01.2012 року по 22.05.2016 року кількість днів прострочення складає 1604, виходячи з наступного: за 2012 рік за 365 дня прострочення 3 % річних = 3000 дол.:100% х 3%/365 днів х 365 днів = 90,00 доларів США; за 2013 рік 2015 рік за 1095 днів прострочення 3 % річних складає 3000 дол.:100 % х 3 %/1095 днів х 1095 днів = 270,00 доларів США, за 2016 рік за 143 дні прострочення з 01.01.2016 року по 22.05.2016 року 3 % річних складає 3000 дол.:100%х3%/365днів х 143 дні =35,16 доларів США, всього 395,16 доларів США в еквіваленті складає 9981 гривень 57 копійок.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 736,40 доларів США суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити позивачеві в стягненні пені, оскільки позивачем не доведено, що договором передбачено сплату пені.

При цьому судом взято до уваги договірний характер розміру пені, який встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, оскільки сторони правочину не передбачили стягнення пені за невиконання грошового зобов'язання, вимоги позивача в цій частині суд вважає безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково, згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в сумі 862 гривень 85 копійок.

На підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 15, 30,60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в еквіваленті 75778 гривень 72 копійок, 3 % річних в сумі в еквіваленті 9981 гривень 57 копійок, а також судові витрати судовий збір 862 гривень 85 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В повному обсязі рішення складене 26 вересня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, яка брала участь у справі, але не була присутньою в судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Суддя О.С.Овчиннікова

26.09.2016