АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання дій протиправними, визнання бездіяльності кредитора, визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, підстави за яким змінив в ході розгляду справи та просив визнати дії відповідача протиправними щодо надання кредиту позивачу, як резиденту України, в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, в даному випадку - за тим, щоб позичальник використовував отриману в нього валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України; визнати недійсним Кредитний договір №ML-006/1637/2007, укладений 24 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ОТП Банк».

Вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2007 року між сторонами укладено Кредитний договір №ML-006/1637/2007, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 98970 доларів США двома траншами - 1-й на погашення поточної заборгованості та сплату комісій, 2-й на споживчі цілі та сплату комісій.

Позивач стверджує, що використання іноземної валюти на території України для її резидентів з проведенням розрахунків з іншими резидентами є забороненим, оскільки єдиним платіжним засобом є гривня, а для використання іноземної валюти необхідна індивідуальна ліцензія, якої позивач немає. При цьому, банк має обов»язок здійснення контролю щодо використання наданих коштів для розрахунків з резидентами.

Окрім того, з посиланням на те, що видача готівки фізичній особі в іноземній валюті за «заявою на отримання готівки» може бути здійснена лише у разі відкриття на її ім»я поточного рахунку, зазначає, що грошових коштів саме в іноземній валюті за договором не отримував, оскільки поточного рахунку для отримання кредитних коштів не відкривав, а заявою на отримання готівки є фальшивою.

Зазначає, що укладав оспорюваний договір, маючи на увазі, що отримує кредитні кошти у гривні, іноземна валюта, в свою чергу, була визначена лише для подальшого обміну на гривню.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 06 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на помилковість посилання на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 02 квітня 2012 року.

Учасники процесу в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що24 вересня 2007 року між сторонами укладено Кредитний договір №ML-006/1637/2007, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 98970 доларів США двома траншами - 1-й на погашення поточної заборгованості та сплату комісій, 2-й на споживчі цілі та сплату комісій.

02 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м.Києва у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, чинність якого є предметом розгляду цієї справи, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, договору поруки, договору наступної іпотеки недійсними, встановлено, що кредит в іноземній валюті був наданий правомірно, встановлено факт його отримання ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вид кредитування (валютне) був погоджений сторонами належним чином у зв»язку із здійсненим волевиявленням, відповідач має право на здійснення валютних операції, доказів на підтвердження того, що діяльність відповідача є нечесною підприємницькою практикою не встановлено.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають вимогам чинного законодавства та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилання апеляційної скарги, як на підставу визнання правочину недійсним, неправомірність дій відповідача щодо надання кредиту позивачу як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України, є помилковими та відхиляються колегією суддів.

Судом першої інстанції вірно установлено здійснення відповідачем кредитних операцій в іноземній валюті на підставі відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу НБУ.

Доводи апеляційної скарги щодо видачі такого кредиту для здійснення позивачем розрахунків в іноземній валюті з іншими резидентами України самі по собі ґрунтуються на припущеннях, позовні вимоги в цій частині не є такими, що направлені на захист особистого немайнового або майнового права та інтересу позивача, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення цих вимог.

Окрім того, доводи щодо бездіяльності відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів відхиляються колегією суддів, оскільки позивачем не визначено, в чому полягає порушення його права у співвідношенні з тим, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України).

При цьому, відповідно до чинного законодавства недійсність правочину пов»язана з недодержанням вимог закону саме в момент його вчинення, проте на такі обставини позивач не посилається та підставами недійсності правочину не вказує. Дії або бездіяльність відповідача поза моментом вчинення правочину не дають підстав для визнання правочину недійсним, а можуть мати інші правові наслідки.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Судом першої інстанції вірно встановлені правовідносини сторін та застосовані норми матеріального права.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов