Справа № 309/3551/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 2» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів за апеляційною скаргою комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 2» на рішення Хустського районного суду від 10 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

10 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 2» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який обгрунтував тим, що працював у відповідача на посаді майстра по утриманню житлових будинків, благоустрою та санітарній очистці. Наказом начальника КП «ЖЕК № 2» № 136 від 10 липня 2015 року його звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням обовязків, покладених трудовим розпорядком, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, підстава звільнення: доповідна ОСОБА_2 та наказ № 41 від 26 лютого 2015 року. Вважає, що звільнення його з роботи проведено з порушенням чинного законодавства. Зокрема, зазначав, що він сумлінно виконував покладені на нього обовязки, в наказі відсутнє обґрунтування в чому саме виражається систематичне невиконання покладених на нього обовязків і жодного разу заходи дисциплінарного чи громадського стягнення до нього не застосовувалися.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд скасувати наказ про його звільнення від 10 липня 2015 року № 136, поновити на роботі та виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Хустського районного суду від 10 листопада 2015 року позов задоволено.

Скасовано наказ № 136 від 10 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційна організація №2» на посаді майстра по утриманні житлових будинків, благоустрою та санітарній очистці.

Стягнуто з комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 липня 2015 року по 10 листопада 2015 року в сумі 3041 (три тисячі сорок одна) грн. 72 коп..

Стягнути з комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» на користь держави судовий збір у розмірі 974, 40 гривень.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідач просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що твердження відповідача, що він сумлінно виконує покладені на нього обовязки і, що заходи дисциплінарного стягнення до нього не застосовувались не відповідає дійсності, оскільки наказом відповідача № 41 від 26 лютого 2015 року на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, з яким позивач ознайомлений, а звільнення позивача з роботи проведено із дотриманням трудового законодавства. Крім того, представнику ОСОБА_3 не надавались і не могли бути надані повноваження про визнання позову.

В запереченні позивач просить відхилити апеляційну скаргу відповідача, який до ухвалення рішення не подав заяву про застосування позовної давності, а твердження апелянта про те, що КП «ЖЕК №2» не уповноважувало представника ОСОБА_3 визнати позов, є безпідставним, оскільки згідно довіреності останній наділений усіма правами, передбаченими статтями 27, 31 ЦПК України.

Начальник КП «Житлово-експлуатаційна контора №2» ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу.

Позивач та його представник ОСОБА_5 просили відхилити апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційна контора №2» на посаді майстра по утриманню житлових будинків, благоустрою та санітарній очистці. 10 липня 2015 року наказом № 136 начальника КП «Житлово-експлуатаційна контора №2» ОСОБА_2 позивача було звільнено з роботи з 10 липня 2015 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України «за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення».

Задовольняючи позов за відсутності позивача та представника відповідача ОСОБА_3, який подав заяву про визнання позову (а.с. 43), суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Однак з таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З урахуванням положень статті 147 КЗпП України звільнення за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

З наказу № 41 від 26 лютого 2015 року КП «Житлово-експлуатаційна контора №2» «Про порушення трудової дисципліни» вбачається, що за порушення трудової дисципліни в.о. механіка автомобільного гаража ОСОБА_1, який був у нетверезому стані на робочому місці, накладене дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. ОСОБА_1 ознайомлений з даним наказом, що підтверджується його підписом (а.с. 23). Дисциплінарне стягнення не оскаржене працівником у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що ст. 147 КЗпП України не передбачено заходу дисциплінарного стягнення у виді суворої догани, колегія суддів вважає, що вказаним вище наказом відповідача ОСОБА_1 оголошено догану.

Таким чином, твердження позивача, що до звільнення до нього не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення не заслуговують на увагу.

Згідно п. 1.2 посадової інструкції майстра по утриманні житлових будинків, санітарній очистці КП «ЖЕК № 2м. Хуст, затвердженої 8 липня 2013 року начальником КП «ЖЕК №2», майстер по утриманні житлових будинків, санітарній очистці підпорядковується начальнику КП «ЖЕК №2», а згідно п. 2.14 Інструкції виконує інші роботи по вказівці начальника КП «ЖЕК №2».

Перевіряючи доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог закону при видачі наказу про звільнення колегія суддів встановила, що підставою для видачі наказу № 136 від 10 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра по утриманні житлових будинків, благоустрою та санітарній очистці є доповідна ОСОБА_2 начальника підприємства та наказ № 41 від 26 лютого 2015 року.

Розірвання трудового договору проведено без попередньої згоди профспілкової організації, яка згідно пояснень сторін відсутня на підприємстві.

З доповідної записки начальника КП «ЖЕК № 2» ОСОБА_2 вбачається, що майстер ОСОБА_1 не виконав його вказівку про відібрання 8 липня 2015 року пояснення від електрика підприємства ОСОБА_6, який 7 липня 2015 року був відсутній на робочому місці більше трьох годин та не подав на імя начальника ЖЕК № 2 доповідну записку по даному факту прогулу (а.с. 61).

10 липня 2015 року ОСОБА_1 надав письмове пояснення з приводу невиконання вказівки начальника КП «ЖЕК №2», з якого вбачається, що службову записку на електрика ОСОБА_6 він не подав 8 липня 2015 року тому, що останній не відповідав на його телефонні дзвінки та звязку з переходом з одного кабінету в інший, а потім терміново був направлений на ліквідацію прориву водопровідної труби в квартирі ОСОБА_7 по вул. Жайворонкова,46/10. Пізніше зясувалося, що ОСОБА_6 залишив телефон за місцем ремонту каналізації, який виконував за вказівкою начальника ЖЕКу.

Зясувавши характер і коло трудових обовязків ОСОБА_1 згідно з його посадовою інструкцією, причини невиконання ним вказівки відповідача про відібрання пояснення по факту прогулу від електрика ОСОБА_6, який згідно пояснення позивача перебував на роботі, ремонтував каналізацію за вказівкою відповідача, що не спростовано останнім, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в доповідній записці начальника КП «ЖЕК №2» обставини не можуть бути підставами для висновку про порушення позивачем трудової дисципліни, оскільки вказівки відповідача не були вчасно виконані по незалежним від ОСОБА_1 причинам.

Отже, позов ОСОБА_1 про скасування наказу відповідача № 136 від 10 липня 2015 року про звільнення та поновлення на роботі є обгрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 цього ж Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлено, що 10 липня 2015 року позивач звільнений з посади майстра по утриманню житлових будинків, благоустрою та санітарній очистці (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Позивач визнав, що начальник ЖЕКа оголосив йому наказ про звільнення, від підпису про ознайомлення з наказом він відмовився через незгоду з таким. З акту вбачається, що 10 липня 2015 року ОСОБА_1 було зачитано наказ про звільнення (а.с. 60).

Крім того, з копії Книги обліку трудових книжок вбачається, що 14 липня 2015 року КП «ЖЕК №2» видало ОСОБА_1 трудову книжку.

Вищезазначені обставини позивачем визнаються та не оспорюються.

Таким чином, позивач повинен був звернутися до суду з відповідним позовом до 10 серпня 2015 року року, однак звернулася до суду за захистом свого порушеного права лише 10 вересня 2015 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Пропуск встановленого ст. 233 КЗпП України строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору є самостійною підставою для відмови у позові, оскільки апеляційний суд визнав позов обґрунтованим.

ОСОБА_1 пояснив, що після звільнення перебував у стресовому стані і тому не міг раніше звернутися з позовом до суду, питання про поновлення пропущеного строку позивач, як і його представник, у позовній заяві не ставили.

Вказана позивачем причина пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору не є поважною. ОСОБА_1 тривалий час ставився зневажливо до питання про захист своїх прав і не навів будь-яких перешкод його зверненню за захистом у встановлений ст. 233 КЗпП України місячний строк.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та не застосовано закон, який підлягав застосуванню, судова колегія, керуючись вимогами ст. 309 ЦПК України, вважає, що рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити за пропуском строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 2» задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 10 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів відмовити за пропуском строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: