Номер провадження: 22-ц/785/5632/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Таварткіладзе О.М., Цюри Т.В., при секретарі Лопотан В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016р. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

18 травня 2015р. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк послався на те, що за кредитним договором №OD12AK00000150 від 25 липня 2007р. ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 7973 доларів США 46 центів на термін до 17 липня 2012р. В забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 25 липня 2007р.

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором станом на 02 квітня 2015р. виникла заборгованість у розмірі 26103доларів США 87центів, яка складається: з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 6969,78 доларів США, заборгованості по відсоткам в розмірі 6746,30 доларів США, заборгованості по пені в розмірі 11941,39 доларів США, комісії в розмірі 446, 40 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом складає 612918грн.87коп. (23грн.48коп за 1 долар США).ОСОБА_2, як поручитель, також не виконав прийняті на себе зобовязання щодо повернення боргу.

На підставі наведеного, представник банку просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26103,87 доларів США, що складає 612918грн.87коп. за кредитним договором №OD12AK00000150 від 25 липня 2007р. (а.с.2-3).

Відповідач ОСОБА_3 предявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечуючи проти розміру встановленої Банком заборгованості по кредитному договору.

21 грудня 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим договору поруки від 25 липня 2007р., посилаючись на те, що укладений між ним та Банком договір поруки припинив свою дію, у звязку із тим, що повідомлення про існуючі вимоги надсилалися поручителю 02 квітня 2015р., проте позов надійшов до суду 18 травня 2015р. На думку ОСОБА_2 строком повного виконання договірного кредитного зобовязання є 25 липня 2012р., тому 6-ти місячний термін на протязі якого кредитор мав право предявити вимоги до поручителя сплив 25 січня 2013р. (а.с.79-82).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6969,78 доларів США, стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3654грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим відмовлено (а.с.113-114).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 15 червня 2016р., постановити нове рішення, яким відмовити позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольнити його зустрічні позовні вимоги, і визнати припиненим договір поруки, укладений 25 липня 2007р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм діючого цивільного процесуального та матеріального права (а.с.123-128).

Справу розглянуто у відсутності представника Банку, який був належним чином сповіщений про слухання справи, та судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволені клопотання про відкладення слухання справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_3, який залишив вирішення питання за апеляційної скаргою ОСОБА_2 на розсуд суду, посилаючись на те, що він на даний час виконує вимоги банку про сплату заборгованості за кредитним договором, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, кредитор має право стягнути заборгованість за кредитом, нараховані проценти та неустойку, а також з урахуванням визнання ОСОБА_3 предявлених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що останнім днем повернення кредиту між сторонами договору кредиту було визначено 17 липня 2012р. Отже, днем обчислення строку, щодо можливості звернення до суду з позовними вимогами до поручителя, є наступний день повернення кредиту, тобто 18 липня 2012р.

Згідно з пунктом 12 договору поруки, сторонами було визначено, що порука припиняється за збігом пяти років з дня настання строку повернення кредиту по кредитному договору.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З позовними вимогами до ОСОБА_2 ПАТ «Приват Банк» звернулося до суду 18 травня 2015р. При таких обставинах, враховуючи, що договором поруки між сторонами був визначений строк припинення договору поруки, який при обставинах встановлених судом закінчується 17 липня 2017р., то посилання ОСОБА_2 на виникнення підстав для припинення договору поруки, передбачені другим реченням ч.4 ст. 559 ЦК України є неспроможні та судом відхиляються.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції .

Судом встановлено, що 25 липня 2007р. між «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №OD12AK00000150, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 7286,57 доларів США, а не 11009,53 доларів США, як вказано в договорі у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, строком користування до 17 липня 2012р. Періодом сплати рахується період з «17» по «21» число кожного місяця. Щомісячно в період сплати позичальник повинен представляти Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 181долар США 45центів. Згідно заявки на видачу готівки №12 від 25 липня 2007р. ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в сумі 7286доларів США 57центів.

З метою забезпечення кредитного договору №OD12AK00000150 та виконання відповідачем своїх зобовязань, 25 липня 2007р. між позивачем «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого останній прийняв на себе зобовязання відповідати, як поручитель, по кредитним зобовязанням прийнятим ОСОБА_3 Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором.

Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання і ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в сумі 7286долари США 57центи. В свою чергу відповідач ОСОБА_3 зобовязання по кредитному договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02 квітня 2015р. у ОСОБА_3 перед банком виникла заборгованість на загальну суму 26103доларів США 87центів, яка підтверджується відповідними розрахунками позивача та складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 6969,78 доларів США, заборгованості по відсоткам в розмірі 6746,30 доларів США, заборгованості по пені в розмірі 11941,39 доларів США, комісії в розмірі 446, 40 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом складає 612918грн.87коп. (23грн.48коп за 1 долар США).

Судом встановлено, що 02 квітня 2015р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомлення про погашення простроченої заборгованості у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення (а.с.8).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.7.1 кредитного договору банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, на строк з 25 липня 2007р. по 17 липня 2012р. включно. Згідно п.5.1 кредитного договору строк дії кредитного договору до повного виконання сторонами зобовязань по даному договору.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Висновком Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором у цивільній справі 17 вересня 2014р. № 6-53цс14 звернуто увагу на те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно пункту 12 договору поруки від 25 липня 2007р., сторонами було визначено, що порука припиняється за збігом пяти років з дня настання строку повернення кредиту по Кредитному договору.

Таким чином, у договорі поруки встановлено строк її дії, а тому підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Договором поруки між сторонами був визначений строк припинення договору поруки, а саме 17 липня 2017р. ПАТ КБ «ПриватБанк» предявив позов до відповідачів 18 травня 2015р. Тому підстав вважати договір поруки припиненим немає.

За положеннями ч. 1 ст.553, ч. 1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

З урахуванням вимог закону, повязаних зі строками дії договору поруки, які не дають підстав для висновку про визнання договору поруки, укладеному банком зі ОСОБА_2, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 повністю визнає суму заборгованості за договором кредиту, судова колегія не приймає до уваги усі твердження представника апелянта ОСОБА_2, повязані зі стягненням заборгованості саме з відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016р. залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді Т.В. Цюра

ОСОБА_5