Справа № 522/2736/16ц
Провадження №2/522/3905/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси,

у складі головуючого судді Тарасова А.В.

за участю секретаря - Ткаченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приморського районного суду міста Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на ? частину спільної сумісної власності подружжя на незавершений будівництвом будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання незакінченого будівництвом будинку об'єктом спільною сумісною власності та визнання за нею права на ? частину спірного обєкту нерухомості, зазначаючи, що з відповідачем вона проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з червня 2008 року. Вони мають чотирьох дітей та в період спільного проживання та ведення спільного господарства, за спільні грошові кошти придбали земельну ділянку та дачний будинок № 4 по пров. Морському, в м. Одеса, розташований в ДБК «Металург», в якому після реконструкції мешкає вся родина позивача. В подальшому між сторонами був укладений шлюб, однак питання щодо розподілу майна набутого під час сумісного проживання, між сторонами в позасудовому порядку не вирішено.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовної заяви в частині визнання факту спільного проживання однією родиною не заперечував, в частині інших вимог, вважав, що відповідач витрачав більше грошових коштів у порівнянні з позивачем, а тому вважав, що частка позивачки повинна бути меншою ніж 1/2 .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками чотирьох дітей: доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки Анастасії ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявних в матеріалах справи.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили, факт проживання однією сімєю сторін з червня 2008 року.

Крім того, факт спільного проживання не заперечувався й відповідачем, що свідчить про визнання вказаної обставини з його боку та наявність підстав звільнення від доказування, згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України.

На підставі вищезазначених обставин: наявність спільних дітей, визнання вказаного факту з боку представника відповідача, пояснення свідків, суд встановлює факт проживання однією сімєю позивача та відповідача з червня 2008 року.

Судом встановлено, що 17.03.2015 р. позивач уклала з відповідачем шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районній реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, реєстраційний запис № 346.

Згідно договору дарування від 08.04.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №576, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 від 08.04.2010 року, ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар дачу, що складає 41/100 частин в ДБК «Металург» по пров. Морському, 4, у м. Одеса, загальною площею 55,1 кв.м. Згідно п. 2 вказаного договору, дар сторонами оцінено в 47226 гривень.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майна № 22507498 від 16.04.2009 року, право власності на вказаний будинок зареєстроване за ОСОБА_2 у встановленому на час такої реєстрації порядку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 08.04.2009 року, зареєстрованого за № 579, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_2 придбав земельну ділянку, площею 0,0515 га, розташовану в ДБК «Металург» по пров. Морському,4 у м. Одеса.

За час спільного проживання однією сімєю сторони провели реконструкцію дачного будинку. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 012/16 від 08.06.2016 р., , площа реконструйованого будинку №4 по пров. Морському, в м. Одесі була збільшена до 647,5 кв.м, будівельно-монтажні та опоряджувальні роботи виконані у повному обсязі (100%) готовності, всі інженерні мережі прокладені, інженерне та санітарно-технічне обладнання встановлено, підключено та функціонує (роботи виконані у 100% обсязі). Роботи по благоустрою присадибної ділянки виконані у повному обсязі. Будинок № 4 по пров. Морському в м.Одесі придатний до експлуатації, готовність до експлуатації 100 %. Ринкова вартість будинку з урахуванням земельної ділянки площею 515 кв.м. складає 22350105 (двадцять два мільйона триста пятдесят тисяч сто пять) гривень.

Таким чином, судом встановлено, що під час здійснення реконструкції вказаного будинку, який в силу статті п.2 ч.1 ст. 57 СК України, є особистою приватною власністю ОСОБА_2, вказаний обєкт нерухомості фактично був знищений, та збудований новий будинок. До вказаного висновку суд дійшов, шляхом співставлення площі будинку до реконструкції 55,1 кв.м. та після її проведення 647,5 кв.м. Крім того, якщо під час укладення договору дарування, вартість обєкту нерухомості складала 47226 гривень, то після проведення реконструкції, вартість вказаного будинку склала 22350105 гривень.

На підтвердження наявність власних грошових коштів на будівництво будинку, позивачем надані документи щодо наявності на банківському рахунку грошових коштів (а.с. 39-64).

Крім цього, відповідачем були надані докази надана будівельна документація та документи щодо витрат на будівництво, договори та розписки прорабу на закупку будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт .(а.с. 65-186 )

За таких обставин, суд вважає, що будинок за вказаною адресою є новоствореним майном, в сенсі ст. 331 ЦК України, тому вказане майно є таким, що перебуває у спільній сумісній власності сторін.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постановах від 16 грудня 2015 року, від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу жилого будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Судом також встановлено, що майно - земельна ділянка та дачний будинок № 4 по пров. Морському, в м. Одеса, розташований в ДБК «Металург», придбано під час спільного проживання, спільного ведення господарства та за спільні кошти .

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст. 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін,а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, спільного проживання може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін на ? частину спірного об'єкта незавершенного будівництва. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16 .

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, як щодо встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу починаючи червня 2008 року по 17.03.2015 р., так і стосовно визнання права власності начастину спільного сумісного майна, набутого за час проживання однією сім'єю.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. 321, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 21,36,69,70,71,74 СК України , ст.ст. 3,4,8,10,11,15,57,58, 60,61,169,209,212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі

Встановити факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у період з червня 2008 року по 17 березня 2015 року, тобто до дати укладення шлюбу .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обєкт незавершеного будівництва - будинок № 4 по пров. Морському, в м. Одесі, загальною площею 647,5 кв. м. з готовністю до експлуатації 100 %, розташований на земельній ділянці площею 0,0515 га.

Визнати за ОСОБА_1 право на ? частину обєкту незакінченого будівництвом будинку № 4 по провулку Морському, в м. Одеса, розташованому в ДБК «Металург», загальною площею 647,5 кв. м., , з готовністю до експлуатації 100 %, ринковою вартістю 17 389 838 грн. розташованого на земельній ділянці площею 0,0515 га., з правом подальшого введення до експлуатації у встановленому законом порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А.В. Тарасов

03 жовтня 2016 року