АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6585/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Маліновська В.М.
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Крижанівської Г.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання умови договору про надання споживчого кредиту недійсною,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав,що 10 липня 2008 року між ним та ПАТ «Родовід банк» було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав йому кредит у розмірі 24 275,78 доларів США строком до 10 липня 2013 року з процентною ставкою 7,7 % річних на придбання автомобіля.

Посилаючись на те, що п.3.6 вказаного кредитного договору передбачено,що позичальник зобов»язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати відсотків,сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6 % від суми простроченої заборгованості,що суперечить чинному законодавству,а саме: ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів»,оскільки умова даного пункту є несправедливою з тих підстав,що така вимога про нарахування та плату неустойки є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.3,ч.3 ст. 509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складових елементам конституційного принципу верховенства права,позивач просив визнати недійсним п.3.6 кредитного договору від 10 липня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає,що судом порушено норми матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору. Не звернуто уваги на те,що п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», визначено,що несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п»ятидесяти відсотків вартості продукції ) у разі невиконання ним зобов»язань за договором. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Вважає, що включення до кредитного договору пункту 3.6 кредитного договору щодо нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості, є явно завищеною ставкою, є несправедливим положенням, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 10 липня 2008 року між позивачем та ВАТ «Родовід банк», який змінив найменування з 17.09.2009 року на ПАТ «Родовід банк» був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01262.08.2, ,згідно з яким банк надав йому кредит у розмірі 24 275,78 доларів США строком до 10 липня 2013 року з процентною ставкою 7,7 % річних на придбання автомобіля.

Пунктом 3.6. вказаного договору сторони погодили, що позичальник зобов»язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати відсотків,сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6 % від суми простроченої заборгованості.

У пункті 7.9 договору зазначено, що Позичальник , підписуючи цей Договір, підтверджує, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Детальний розпис сукупної вартості кредиту в Додатку 1 до цього Договору.

Крім того, ОСОБА_3 власноручно у кредитному договору підтверджено, що до моменту укладення цього договору в письмовій формі він повідомлений про всі умови кредитування, передбачені в п.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Кожна із сторінок як кредитного договору, так і Додатку № 1 , підписані власноручно ОСОБА_3. Додаток № 1 до кредитного договору, яким є Детальний розпис сукупної вартості кредиту містить вказівку про те, що «Всі ризики при кредитуванні у валюті щодо коливання курсів валют покладаються на Позичальника».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року задоволено позов ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитом: 13132,83 доларів США прострочена заборгованість; 75732,15 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту; 23303,70 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням банком подано апеляційну скаргу. Також апеляційну скаргу подано представником ОСОБА_3, ОСОБА_4 , в якій останній просив змінити рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 75 732,15 дол. США заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту за період 29.01.2013 року по 29.01.2014 року та 23 303,70 дол. США заборгованості по пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також солідарного стягнення судового збору, зменшивши розмір пені,в іншій частині рішення залишити без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року в частині відмови у стягненні плати за кредит та 3 % річних від суми заборгованості скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги в цій частині задоволено. В частині стягнення пені рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму пені з 112 168,68 доларів США до 13 000,00 доларів США. У решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано всіх вимог, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач був належним чином ознайомлений з умовами кредитування та отримав кредит саме на таких умовах, які вважав прийнятними для себе, прийшовши до висновку, що оспорювана умова кредитного договору відповідає нормам Цивільного кодексу України та діючого законодавства України. При цьому судом враховано, що позичальник зобов»язаний сплатити банку пеню в розмірі 1,6 % від суми невиконаного зобов»язання за кожен день прострочення платежу лише від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності, що не свідчить про несправедливість умов укладеного договору.

Таке рішення суду колегія суддів вважає відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами , висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб»єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з кредитного договору, а також і його п. 3.6., то при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови, як то : предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов»язки сторін, їх відповідальність, та визначили сукупну вартість кредиту. При цьому при його підписанні у п. 7.9 ОСОБА_3 своїм підписом засвідчив, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Підписав Детальний розпис сукупної вартості кредиту в Додатку 1 до цього Договору.

Зазначаючи про те, що пункт 3.6 кредитного договору, укладеного ним з відповідачем є несправедливим , будь-яких доказів того, що при визначенні розміру пені за порушення строків виконання грошового зобов»язання ( повернення кредиту), його воля формувалась не вільно або не відповідала його волевиявленню, ОСОБА_3 не надав та на наявність таких не вказав.

При цьому посилання позивача на інтеграцію економічної системи України в світову економічну систему та, відповідно, впливу світової фінансово-економічної кризи 2007-2008 років та її наслідків на благополуччя громадян України і купівельну спроможність грошової одиниці України, що на його думку має суттєве значення для захисту споживачів та є підставою вважати умову п. 3.6 кредитного договору несправедливою , на увагу колегії суддів не заслуговує , оскільки ОСОБА_3 як позичальник ( який , підписавши Додаток № 1 до кредитного договору був повідомлений про те, що всі ризики при кредитуванні у валюті щодо коливання курсів валют покладаються на позичальника) при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що укладаючи кредитний договір, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цього правочину відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати п. 3.6. вказаного договору недійсним за вказаними вимогами позивача , відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що підписанням кредитного договору , позичальник (ОСОБА_3.) підтвердив ту обставину, що до моменту укладення договору в письмовій формі він повідомлений про всі умови кредитування, передбачені в п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочину.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що починаючи з дня укладення кредитного договору 10.08.2008 року і до 28.04.2015 року ( день подачі даного позову) ОСОБА_3, незважаючи на розгляд Шевченківським районним судом м. Києва вимог банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, зокрема і пені за п. 3.6. договору, вимог про недійсність останнього не заявляв, а оскарживши ухвалене12 листопада 2014 рокурішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції , заявляв лише про зменшення розміру пені, не заявляючи при цьому про несправедливість умови договору, за якою дана пеня булла нарахована.

Вказана обставина свідчить про те, що уклавши кредитний договір , ОСОБА_3 на протязі семи років вважав його пункт 3.6. дійсним, справедливим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість даного рішення суду .

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -