УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7 про повернення безпідставно набутих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення коштів за користування майном, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 липня 2003 року між АППБ «Аваль» та ТОВ «Хорда» було підписано договір оренди №10/10/01/293, згідно з яким ТОВ «Хорда» передає, а АППБ «Аваль» приймає в строкове платне користування нерухоме майно: а саме: приміщення загальною площею 140 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником АППБ «Аваль».

01 жовтня 2006 року у зв'язку з переходом права власності на орендовану нерухомість до ОСОБА_7 до зазначеного вище договору оренди були внесені відповідні зміни в частині орендодавця. Також додатковою угодою від 01 жовтня 2006 року збільшено розмір орендної плати до 8 484,00 грн, а з 01 січня 2007 року - 12 019,00 грн за календарний місяць. Додатковою угодою від 01 серпня 2007 року розмір орендної плати ще збільшено до 16 261,00 грн на місяць. Надалі додатковою угодою від 01 грудня 2007 року до договору оренди розмір орендної плати з 01 січня 2008 року встановлено на рівні 21 210,00 грн. За період з 01 жовтня 2006 року по 01 жовтня 2008 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплатив ОСОБА_7 орендну плату в розмірі 339 360,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 січня 2011 року договір оренди № 10/10/01/293 від 15 липня 2003 року визнано неукладеним. З урахуванням вимог ст. 1212 ЦК України у зв'язку з визнанням судом договору оренди неукладеним, відпали правові підстави для отримання ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 339 360,00 грн, які були сплачені Банком як орендна плата на підставі даного договору оренди. Отже, ці кошти є безпідставно набутими ОСОБА_7 та підлягають поверненню Банку. Про визнання договору оренди неукладеним Банку стало відомо лише після ознайомлення з повним текстом рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 січня 2011 року.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь 459 423,54 грн.

02 липня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В обґрунтування свого позову посилався на такі ж самі обставини щодо укладення 15 липня 2003 року між ТОВ «Хорда» в особі директора ОСОБА_8 та ЗОД АППБ «Аваль» договору оренди нежитлового приміщення № 10/10-01/293, яке розташоване в м. Бердянську, вул. Горбенко/пр. Леніна, 3/20, площею 140 кв. м, а також зміни власника цього приміщення та укладення між ним та банком додаткових угод щодо зміни орендодавця та збільшення розміру орендної плати. У вересні 2008 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило йому листа, яким відмовилося платити орендну плату та вимагало розірвання договору оренди у зв'язку з тим, що новим власником приміщення з 22 липня 2008 року став ОСОБА_9

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2009 року було скасоване рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 21 липня 2008 року № 346 та скасовано державну реєстрацію права власності на приміщення за ОСОБА_9, а також поновлено право власності на них за ОСОБА_7, про що 20 квітня 2010 року внесено відповідний запис до реєстру прав власникій об'єкта нерухомості. Ухвалою Верховного Суду України від 25 березня 2010 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2009 року залишено без змін.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року було задоволено його позов та зобов'язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути ОСОБА_7 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 площею 140 кв. м та стягнуто з відповідача на його користь 1 030 250 грн, у тому числі 530 250,00 грн з березня 2010 року по квітень 2012 року орендної плати.

З урахуванням наведеного та з огляду на положення ст. 1214 ЦК України позивач вважав, що банк повинен доплатити йому різницю між сплаченими грошовими коштами як орендну палату та отриманим банком доходу. В основу розрахунку він поклав середню вартість орендної плати у розмірі 43,00 долари США за 1 кв. м відповідно до довідок Запорізької торгово-промислової палати, як вартість реального доходу, яку міг отримати ОСОБА_7 за здавання приміщення в оренду. Вартість недоотриманого реального доходу за період з 01 жовтня 2006 року по 01 лютого 2010 року за повних 40 місяців дорівнює 240 800,00 доларів США (40 х 43 х 140), що в гривні становитиме 1 459 582,11 грн, з якого потрібно вирахувати 339 360,00 грн сплаченої банком йому орендної плати.

Таким чином, з урахуванням уточнених вимог ОСОБА_7 просив суд стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на свою користь 1 082 609,07 грн. отриманого доходу за безпідставне користування майном, три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 182 481,79 грн та 558 554,69 грн встановленого індексу інфляції за час прострочення суми боргу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 381 780,00 грн безпідставно набутих коштів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення сум за безпідставне користування майном відмовлено повністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року рішення районного суду в частині задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог банку.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права із залишенням в силі рішення районного суду.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 набув грошові кошти у вигляді орендної плати на загальну суму 381 780,00 грн за період з 01 жовтня 2006 року по 01 жовтня 2008 року за договором оренди нежитлового приміщення від 15 липня 2003 року № 10/10-01/293, який суперечить цивільному законодавству, тобто без достатніх правових підстав, а тому вказана сума підлягає поверненню банку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що в період з 22 липня 2008 року по 20 квітня 2010 року ОСОБА_7 не був власником нерухомого майна, переданого банку в оренду, і оспорював своє право на нього в судах шляхом звернення з позовом до виконавчого комітету Бердянської міської ради, відшкодувавши пізніше з виконкому за цей період в іншій цивільній справі упущену вигоду в розмірі 599 999,99 грн.

Скасовуючи рішення районного суд в частині первісних позовних вимог та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що між сторонами було укладено договір оренди, а кошти які банк просить стягнути з ОСОБА_7, отримано останнім як оплата за оренду приміщення відповідно до умов договору, тому дані кошти набуто за наявності правової підстави і не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не було предметом перегляду в апеляційному порядку, а тому не може переглядатися судом касаційної інстанції.

Судами встановлено, що 15 липня 2003 року між ТОВ «Хорда» в особі директора ОСОБА_8 та АППБ «Аваль» в особі директора ЗОД АППБ «Аваль» ОСОБА_10 було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 10/10-01/293, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 140 кв. м, що підтверджується наданою копією договору. Додатковими угодами до вказаного договору оренди, укладеними 01 жовтня 2006 року, а також від 01 серпня 2007 року, від 25 грудня 2007 року були внесені зміни про збільшення розміру орендної плати: зокрема, з 01 жовтня 2006 року до 8484,00 грн на місяць, з 01 січня 2007 року - до 12 019,00 грн, та у зв'язку з переходом права власності на нерухомість до ОСОБА_7, з 01 серпня 2007 року збільшено орендну плату до 16 261,00 грн на місяць, з 01 січня 2008 року - до 21 210,00 грн на місяць, що підтверджується копіями додаткових угод до договору оренди нежитлового приміщення від 15 липня 2003 року № 10/10-01/293.

За період з 01 жовтня 2006 року по 01 жовтня 2008 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплатив у рахунок орендної плати ОСОБА_7 339 360,00 грн, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт та платіжними дорученнями.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання позивача на рішення апеляційного суду Запорізької області в своєму рішенні від 10 січня 2011 року як на підставу в задоволенні позову є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням договір оренди нежитлового приміщення від 15 липня 2003 року № 10/10-01/293 недійсним або неукладеним не визнавався.

Крім того, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки відносини, які виникли між сторонами, є договірними.

Крім того, судом правильно встановлено, що у спірний період банк користувався нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та сплачувало за відповідне користування суми визначені договором оренди нежитлового приміщення від 15 липня 2003 року № 10/10-01/293.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст.337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова