РІШЕННЯ

іменем України

"28" січня 2016 р. 145/1756/15-ц

2/145/102/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Гніванської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що з 25 грудня 1987 року вона зареєстрована та постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 ( стара нумерація - Калініна 13) в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

1/2 частка вказаного будинку на підставі договору дарування від 23 червня 1977 року належала її вітчиму ОСОБА_3, померлому 12 грудня 2002 року в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В договорі дарування площа цієї частини будинку була зазначена як 32 кв.м. чому відповідала квартира № 2 , загальною площею 61. 3 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., допоміжною площею 29.3 кв.м.

Після його смерті спадкоємцем першої черги спадкування за законом після нього був його син - брат позивачки по матері ОСОБА_4.

Вона не була спадкоємицею після смерті вітчима так як не була його рідною дочкою, а також не мала права на спадкування за правом представлення згідно ч.2 ст. 529 ЦК України 1963 року після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 12.09.1998 року, оскільки шлюб між ними було розірвано .

Разом з тим, спадкоємець ОСОБА_4, на момент смерті ОСОБА_3 проживав у м. Київ, де і помер 02 листопада 2009 року, за життя він із заявою про прийняття спадщини не звертався, інтересу до спадщини не виявляв і приймати її не бажав.

Натомість вона на час смерті вітчима постійно прожива разом із ним, заволоділа належними йому речами, предметами домашнього вжитку, правовставлюючими документами на майно, яке йому належало, зокрема договором дарування, в подальшому провела ремонт житлового будинку та обробляла присадибну земельну ділянку.

Тому в позивачки виникла потреба звернутись до суду з даним позовом.

Просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м., житловою площею 61,0 кв.м. по вул. Калініна,15а в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст 334 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно. Тобто, виходячи зі змісту ст. 334 ЦК України, обставинами, які мають значення для вирішення справи про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, є : законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається виключно за рішенням суду.

З 25 грудня 1987 року позивач зареєстрована та постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується відміткою про місце реєстрації в паспорті (а.с. 4-5), згідно якого вона значиться зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_3 з 25.12.1987 року, домовою книгою (а.с. 6-10), та показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що знає позивачку з дитинства, більше 20 років. Вона з дитинства проживає в даному будинку по вул. Калініна. Там колись проживав ще її вітчим, якого вона доглядала до самої смерті і похоронила. Продовжує проживати в будинку, ремонтувати його, оплачує всі комунальні послуги та добудувала 2 прибудови до будинку після смерті ОСОБА_3. Ще в неї був молодший брат по матері, який там давно не проживає і на день смерті ОСОБА_3 там не проживав, а потім він помер в м. Києві.

Свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що вона жила по вул. Калініна 15, а по вул. Калініна, 13 в м. Гнівань жила позивачка ОСОБА_8, її мама ОСОБА_5, вітчим ОСОБА_3 та брат позивачки по мамі ОСОБА_4. Вона їх пам'ятає з дитинства, потім всі померли і залишилась в хаті одна позивачка. Її брат помер в Києві, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2, поховала ОСОБА_3 і продовжувала проживати та користуватись хатою. На дане майно ніхто не претендує. Там ще один період проживала дочка позивачки, а потім виселилась. Позивачка проводила там ремонт і викопала криницю.

Відповідно до рішення Гніванської міської ради № 48 від 26.03.1993 р., номер будинку по вул. Калініна в м. Гнівань змінено з № 13 на № 15а (а.с. 16).

Відповідно до домової книги, в даному будинку також зареєстровані ОСОБА_3 з 08.12.1998 року та ОСОБА_9 з 29.03.2005 р. (а.с. 6-10).

1/2 частка вказаного будинку належала вітчиму позивачки ОСОБА_3, що стверджується договором дарування від 23 червня 1977 року (а.с. 18).,

ОСОБА_3 помер 12 грудня 2002 року в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 211 про смерть.

В договорі дарування площа цієї частини будинку була зазначена як 32 кв.м. чому відповідала квартира № 2 , загальною площею 61. 3 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., допоміжною площею 29.3 кв.м.

Після його смерті спадкоємцем першої черги спадкування за законом після нього був його син - брат позивачки по матері ОСОБА_4, що стверджується його свідоцтвом про народження (а.с.11).

На момент смерті ОСОБА_3 ОСОБА_4 проживав в м. Київ, де 24.11.2009 року помер, що стверджується його свідоцтвом про смерть (а.с. 13).

За життя він із заявою про прийняття спадщини не звертався, інтересу до спадщини не виявляв і приймати її не бажав.

Згідно вдповіді нотаріуса, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався і спадкова справа не заводилась.

Позивачка не була спадкоємицею після смерті вітчима так як не була його рідною дочкою, а також не мала права на спадкування за правом представлення згідно ч.2 ст. 529 ЦК України 1963 року після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 12.09.1998 року, оскільки шлюб між ними було розірвано .

ОСОБА_2 з 1987 р. по даний час безперервно проживає в даному будинку і на час смерті вітчима постійно проживала разом із ним, провела ремонт житлового будинку та обробляла присадибну земельну ділянку, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.10.2015 року (а.с. 17), а тому в суду достатньо підстав для застосування позовної давності за даним позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.344 ЦК України,

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м., житловою площею 61,0 кв.м. якій відповідає кв. № 2, загальною площею 61,35 кв.м., житловою 32,0 кв.м., допоміжною 29,35 кв. м., яка складається із кухні, площею 9,6 кв.м., кімнати 2, площею 24,3 кв.м., кімнати 3, площею 10,7 кв. м, сіней 4, площею 11,85 кв.и. та прихожої 5, площею 7,9 кв.м.по вул. Калініна,15а в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області за набувальною давністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський райсуд протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.