Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2012 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від

25 серпня 2015 року,

встановила:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 липня 2010 року між нею та ОСОБА_4, який є громадянином Лівану, було укладено шлюб. Зазначала, що спільне життя у сторін не склалося, вони не мають спільних інтересів та у них відсутнє взаєморозуміння і різні погляди на життя. Крім того, вони не досягли згоди щодо місця спільного проживання. Ураховуючи наведене, просила розірвати укладений між ними шлюб.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 25 серпня 2015 року, позов задоволено.

Розірвано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований

23 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 844.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме не повідомлення про день та час розгляду справи.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони проживають окремо, сім'я розпалася і її збереження неможливе.

Погоджуючись з рішення суду першої інстанції, апеляційний суд посилався на те, що відповідач просив скасувати рішення місцевого суду про розірвання шлюбу між сторонами та залишити позовну заяву без розгляду. Оскільки підстав для залишення позовної заяви без розгляду, передбачених

ч. 1 ст. 207 та ст. ст. 119-121 ЦПК України, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Проте з такими висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з положенням ч. 1 ст. 158 ЦПК Українирозгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України.

Про належне повідомлення особи про дату розгляду справи може свідчити розписка.

З матеріалів справи вбачається, що кореспонденція судом направлялась ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).

При цьому, за повідомленням Адресного Бюро Управління внутрішніх справ Сумської області місце реєстрації ОСОБА_4 не значиться

(а. с. 7).

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не звернув, не з'ясував, якими доказами підтверджено фактичне місце проживання відповідача, який є громадянином Лівану, зазначене в позовній заяві, а відтак помилково вважав, що відповідач про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач посилався на необізнаність про порушення справи позивачем, у судовому засіданні

29 лютого 2012 року присутнім не був, про час та місце розгляду справи судом першої інстанції належним чином повідомлений не був. Крім того, в період розгляду справи судом першої інстанції перебував в Республіці Ліван про що надав письмові докази.

За положеннями ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився посиланням на відсутність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, при цьому суд узагалі не перевірив доводів апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості ухваленого місцевим судом рішення, не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи скарги, що свідчить про передчасне постановлення ухвали про залишення заочного рішення суду першої інстанції без змін.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2012 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська