У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між нею та подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були укладені договір позики від 20 січня 2010 року на суму 2 200 євро та договір позики від 15 січня 2011 року на суму 4 000 доларів США. Вказані договори були укладені в простій письмовій формі, грошові кошти передавалися особисто ОСОБА_8 та на строк до першої вимоги.

Зазначала, що після пред'явлення вимоги про повернення належних їй коштів, позичальники лише обіцяли розрахуватися в майбутньому, а тому 29 липня 2011 року ОСОБА_5 складено розписку, за змістом якої термін повернення боргу - початок вересня 2011 року.

Посилаючись на те, що кошти за договорами позики позичальники так і не повернули, а 27 липня 2013 року ОСОБА_8 помер, єдиною спадкоємицею його є ОСОБА_5, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договорами позик у розмірі 90 798 грн 70 коп., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості - 3 319 грн 34 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 38 505 грн 50 коп., три відсотки річних у розмірі 1 398 грн 46 коп., а всього - 39 903 грн 96 коп.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволенні позову, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позику у розмірі 2 200 євро ОСОБА_8 отримав, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5, вказані кошти були використані в інтересах сім'ї, оскільки протилежного відповідачем не доведено.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_8, а вартість спадкової маси не є меншою половини суми вказаного боргу, а відтак дійшов правильного висновку про стягнення такої заборгованості.

При цьому, апеляційним судом враховано й надано оцінку тому, що відповідач зобов'язувалась повернути борг у розмірі 2 200 євро до кінця серпня - початку вересня 2011 року, однак вчасно зобов'язань не виконала, що свідчить про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних у розмірі 1 398 грн 46 коп.

З огляду на вказані обставини апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова