Ухвала

іменем україни

11 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 до ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 про встановлення порядку користування квартирою та вселення за зустрічним позовом ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року та касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх дітей звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити неповнолітнім ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 8,8 кв. м; житлову кімнату площею 19,7 кв. м із балконом залишити у користуванні відповідачів; підсобні приміщення квартири, кухню площею 6,4 кв. м, ванну кімнату площею 2,1 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, коридор площею 7,5 кв. м, вбудовану шафу площею 0,8 кв. м залишити у спільному користуванні співвласників квартири; вселити її неповнолітніх дітей у спірну квартиру. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вказана квартира на праві власності у порядку спадкування після смерті батька та діда на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2014 року зареєстрована за її дітьми: неповнолітніми ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 по 1/15 частини за кожним. Відповідач ОСОБА_8 - дружина померлого ОСОБА_3 та їхня дочка ОСОБА_9 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. За відповідним договором дарування у травні 2011 року ОСОБА_8 подарувала Ѕ частини квартири своїй дочці ОСОБА_9 На теперішній час право власності на квартиру зареєстровано: по 1/15 частини - за неповнолітніми ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3; 2/3 частини - за померлим ОСОБА_6 Зазначила, що відповідач зі своєю дочкою створюють перешкоди у користуванні вказаною квартирою, внаслідок чого діти не мають доступу до неї, чим порушуються їхні права.

ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_9, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила припинити право спільної сумісної власності кожного з неповнолітніх дітей ОСОБА_3 на 1/15 частини вказаної квартири із виплатою їм компенсації вартості вказаних часток, внесення на депозит суду та визнання права власності на зазначені частки квартири за ОСОБА_9 На обґрунтування своїх вимог зазначила, що належні неповнолітнім дітям частки у майні є незначними, оскільки на частку кожного з них доводиться 1,9 кв. м житлової площі, що на площу кімнати 8,8 кв. м, яку просить виділити ОСОБА_3, доводиться 1,76 кв. м. Виділення часток співвласників у квартирі, а також спільне користування квартирою є неможливим, тому вселення неповнолітніх дітей до квартири завдасть шкоди її співвласникам.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено неповнолітнім ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 8,8 кв. м, житлову кімнату площею 19,7 кв. м із балконом залишено у користуванні ОСОБА_8 та неповнолітньої ОСОБА_9

Підсобні приміщення квартири, кухню площею 6,4 кв. м, ванну кімнату 2,1 кв. м, вбиральню 1,2 кв. м, коридор 7,5 кв. м, вбудовану шафу 0,8 кв. м залишено у спільному користуванні співвласників квартири.

Вселено неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року грошові кошти у розмірі 140 500 грн повернуто ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року змінено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року, скасовано у частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та виділення неповнолітнім ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_3 у користування житлової кімнати площею 8,8 кв. м, залишення у користуванні ОСОБА_8 та неповнолітньої ОСОБА_9 житлової кімнати площею 19,7 кв. м із балконом та залишення у спільному користуванні співвласників квартири підсобних приміщень квартири, кухні площею 6,4 кв. м, ванної кімнати 2,1 кв. м, вбиральні 1,2 кв. м, коридору 7,5 кв. м, вбудованої шафи 0,8 кв. м, у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, - ОСОБА_10 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року, змінити рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року шляхом відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року та залишити в силі рішення суду Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року із підстав порушення судами норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 365 ЦК України установлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про вселення неповнолітніх дітей до вищевказаної квартири, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог, адже неповнолітні діти мають право власності у спірній квартирі, тому наявні правові підстави для їх вселення до квартири, а порядок користування квартирою може бути встановлено сторонами за їхньою згодою, як це передбачено ч. 1 ст. 358 ЦК України.

Разом із тим на підставі наявних у справі доказів апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування спірною квартирою, оскільки кімната, яку суд першої інстанції виділив у користування п'ятьох дітей, має жилу площу 8,8 кв. м, тобто на кожну дитину приходиться по 1,76 кв. м, що є значним порушенням санітарних норм та прав дитини; у квартирі, яка має дві кімнати площею 8,8 кв. м та 19,7 кв. м, а житлову площу 28, 5 кв. м, неможливо встановити порядок її користування, з урахуванням того, що ОСОБА_8 та неповнолітня ОСОБА_9 мають право власності на 2/3 її частини, а п'ять дітей - кожен по 1/15 частини, а загалом - на 1/3 частини квартири.

Крім того, правильним є також висновок суду першої інстанції, із яким у цій частині погодився й апеляційний суд, про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, оскільки, за встановлених судом фактичних обставин справи, відсутні підстави для позбавлення неповнолітніх дітей права власності на майно, так як припинення права на частку у спільній частковій власності фактично є позбавлення права власності дітей, які на теперішній час не мають повної цивільної дієздатності і позбавлення їх права власності завдасть істотної шкоди їх інтересам, адже частка у спірній квартирі є єдиною власністю дітей.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи вищевказаних висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційні скарги - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 - ОСОБА_10, та ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова