Справа № 137/814/15-ц Провадження № 22-ц/772/516/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за поданою апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд 7 травня 2015 року.

Зазначало, що відповідно до укладеного кредитного договору № VIXRRX08420098 від 1 травня 2008 року ОСОБА_7 отримав кредит в розмірі 3494 грн. 05 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 1 травня 2010 року.

Банк виконав свої зобов'язання, видавши ОСОБА_7 грошові кошти, натомість останній не виконав зобовязання по договору, внаслідок чого станом на 2 квітня 2015 року утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 24879 грн. 83 коп., яка складається із 3087 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 345 грн. 67 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2040 грн. 48 коп. заборгованість по комісії, 17744 грн. 82 коп. заборгованість з пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 500 грн. фіксованої частини штрафу і 1160 грн. 94 коп. процентної складової штрафу. Просив стягнути вказану суму боргу з відповідача та судові витрати.

14 липня 2015 року позивач подав уточнену заяву де зазначив відповідачем за цими вимогами ОСОБА_6, як спадкоємця померлого 24 серпня 2008 року ОСОБА_7 (а.с.72-73).

Зазначав, що ОСОБА_7 помер 24 серпня 2008 року, а тому його спадкоємець в силу положення статей 1218, 1281 ЦК України зобовязаний сплатити борг спадкодавця. Просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість 23218 грн. 89 коп. згідно з наданим розрахунком та судові витрати 232 грн. 18 коп.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2015 року цивільну справу №2/137/327/15 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та справу №2/137/466/15 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця обєднано в одне провадження з привласненим номером 2/137/466/15 (а.с.70).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАБАНК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Представник відповідача заперечував доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Оскаржуване рішення суду законним і обґрунтованим визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 1 травня 2008 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ОСОБА_7. укладено кредитний договір № VIXRRX08420098, згідно якого останній отримав споживчий кредит в сумі 3494 грн. 05 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії вказаного договору з 1 травня 2008 року до 1 травня 2010 року.

Відповідно до пункту 5.5 Договору сторони погодили термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту тривалістю 5 (пять) років.

Банк видав ОСОБА_7 грошові кошти. В свою чергу останній не виконав зобовязання по договору, внаслідок чого станом на 2 квітня 2015 року утворилась заборгованість перед банком у загальній сумі 24879 грн. 83 коп., яка складається із 3087 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 345 грн. 67 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 2040 грн. 48 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 17744 грн. 82 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 500 грн. фіксованої частини штрафу і 1160 грн. 94 коп. процентної складової штрафу.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер 24 серпня 2013 року і спадкоємцем за законом є батько померлого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкова справа №566/2013 знаходиться в Літинській державній нотаріальній конторі №566/2013 (а.с.37).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК у стягненні на його користь з ОСОБА_6 23 218 грн. 89 коп. заборгованості за кредитним договором від 1 травня 2008 року, суд, як це вбачається із змісту судового рішення, вирішив справу за положеннями статей 257, 259, 260, 267 ЦК України та виходив із того, що позивачем подано позов 4 травня 2015 року з пропуском позовної давності 5 років за заявленими вимогами, яка закінчилась 2 травня 2015 року, а тому у позові відмовив через пропуск позовної давності, оскільки позивачем не подано заяви про поновлення позовної давності пропущеної з поважних причин.

З висновком суду про правові підстави відмови у задоволенні позову погодитись не можна, оскільки суд до них дійшов через неправильне застосування норм матеріального права. Хоч оскаржуване рішення суду по суті в резолютивній його частині й відповідає правильному вирішенню справи, оскільки у позові відмовлено, проте залишатись в силі рішення не може через неправильні правові підстави відмови у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного вище оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Колегія суддів дійшовши такого висновку та вирішуючи справу по суті виходить із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, який був стороною у кредитному договорі і мав зобовязання по поверненню кредитних коштів кредитору, помер 24 серпня 2013 року.

Відповідно до положення частини 4 статті 29 ЦК України цивільна правоздатність ОСОБА_7 припинилась у момент смерті.

Відповідно до положення статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв його батько ОСОБА_6, який успадкував за законом житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями по вул. Пирогова, 55 в селі Ріжок Літинського району Вінницької області, про що отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 червня 2014 року. Вказане нерухоме майно зареєстровано у державному реєстрі 12 червня 2014 року, про що суду надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вартість в карбованцях станом на 24 березня 1990 року, згідно з технічним паспортом на будинок, становить 6972 крб.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкодавців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положення частини 4 статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Із вимогою про виплату боргу до ОСОБА_6, як спадкоємця ОСОБА_7, позивач звернувся 14 липня 2015 року (а.с.72).

Оскільки ПАТ КБ ПРИВАТБАНК у позовній заяві вказує, що позивачу про смерть ОСОБА_7 та що його спадкоємцем є батько ОСОБА_6 стало відомо з відповіді нотаріальної контори від 13 червня 2015 року, що відповідно про відкриття спадщини кредитор не знав і не міг знати, то кредитор позбавляється права вимоги до спадкоємця ОСОБА_6 в силу положень частин 3 та 4 статті 1281 ЦК України.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Кредитор предявив вимоги до спадкоємців поза межами зазначених строків, а тому підставою для відмови у позові є саме ця обставина.

Про таке застосування норм закону до подібних правовідносин йдеться у правовій позиції Верховного Суду України у його постанові від 8 квітня 2015 року у справі № 6-33 цс15.

За правилами статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин підстав для застосування положень ЦК України про позовну даність до встановлених обставин у цій справі немає, а позов задоволеним бути не може у звязку з позбавлення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК права вимоги до спадкоємця ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки вони зводяться до доказування неправильності висновків суду про пропущення позовної давності та неправильності застосування судом положень закону про позовну давність, хоча підставою для відмови у задоволенні позову є порушення судом норм матеріального права, а саме застосування норм матеріального права, які не підлягають застосуванню (статті 257, 259, 260, 267 ЦК України) та незастосування положень статті 1281 ЦК України, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Наведені доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК.

Порушення або неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, відповідно до правил пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, а саме у звязку з не предявленням позивачем вимоги до спадкоємця - відповідача у справі, у строк 1 рік, встановлений частиною 3 статті 1281 ЦК України, від настання строку вимоги, що відповідно до частини 4 вказаної статті цього Кодексу позбавляє кредитора права вимоги.

На підставі викладеного, керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктом 4 частини 1 статті 309, частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис ОСОБА_4

Згідно з оргіналом

Суддя В.А. Іващук