АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1928/16 Справа № 183/4389/15 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкова О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 грудня 2014 року постановою ВДВС Новомосковського МРУЮ відкрито виконавче провадження № 45941467 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 11033,47 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та судового збору в розмірі 243,00 грн. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та призначено ОСОБА_4 експертом у виконанні провадження з примусового виконання з метою надання ним письмового висновку, звіту про оцінку майна з питання щодо визначення дійсної ринкової вартості описаного та арештованого автомобіля «Volkswagen Transporter» д/н НОМЕР_1. На послуги експерта ОСОБА_2 було сплачено суму у розмірі 800,00 грн., що разом з комісією банку склало суму у розмірі 808,00 грн. Згодом, позивач звернулась до ВДВС з заявою про стягнення з ОСОБА_3 суми у розмірі 800,00 грн. в рахунок компенсації коштів оплачених за послуги експерта. Державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ у задоволенні заяви ОСОБА_2 було надано відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача в рахунок відшкодування збитків, за сплату послуг експерта ФОП ОСОБА_4, суму в розмірі 808,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Новомосковсього міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 26 грудня 2014 року постановою ВДВС Новомосковського МРУЮ відкрито виконавче провадження № 45941467 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 11033,47 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та судового збору в розмірі 243,00 грн. В ході проведення виконавчих дій постановою державного виконавця від 26 грудня 2014 року було накладено арешт на майно боржника, а саме на транспортні засоби: автомобіль «Volkswagen Transporter» д/н НОМЕР_1 та автомобіль «Toyota Avensis» д/н НОМЕР_2. Постановою державного виконавці від 02 лютого 2015 року було призначено ОСОБА_4 експертом у виконання провадження з примусового виконання з метою надання ним письмового висновку, звіту про оцінку майна з питання щодо визначення дійсної ринкової вартості описаного та арештованого автомобіля «Volkswagen Transporter» д/н НОМЕР_1.

03 лютого 2015 року ОСОБА_2 через банківську установу сплатила суму у розмірі 808,00 грн., з яких 800,00 грн. - послуги експерта та сума у розмірі 8 грн. - банківська комісія.

04 лютого 2015 року ФОП ОСОБА_4 складено звіт, який долучено до матеріалів виконавчого провадження та акт виконаних робіт.

10 квітня 2015 року відповідачем було сплачено заборгованість за виконавчим провадженням.

14 травня 2015 року позивач звернулась до ВДВС з заявою про стягнення з ОСОБА_3 суми у розмірі 800,00 грн. в рахунок компенсації коштів оплачених за послуги експерта. На заяву ОСОБА_2 було надано відповідь, що постановою ВДВС Новомосковського МРУЮ від 18 травня 2015 року виконавче провадження закрито та роз'яснено позивачу за вих. №В13/7321 від 02 червня 2015 року, що оскільки послуги експерта оплачені позивачем особисто на рахунок ФОП ОСОБА_4, а не через депозитний рахунок ВДВС Новомосковського МРУЮ, зазначені кошти не вважаються витратами, пов'язаними з організацією та проведенням виконавчих дії та не відносяться до коштів виконавчого провадження, а тому не можуть бути стягнуті в його межах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції входив з положень ст. 60 ЦПК України та з того, що позивач ОСОБА_2 просила задовольнити позов на підставі ст. 22 ЦК України згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, однак позивачем не доведений належними доказами факт завдання їй збитків ОСОБА_3, а надані ОСОБА_2 та досліджені судом докази не є достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми у розмірі 808,00 грн., а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Безпідставними є посилання позивача в своїй апеляційній скарзі на порушення процесуальних та матеріальних норм законодавства, зокрема щодо витрат на послуги експерта, які було понесено у зв'язку з проведенням та організацією виконавчих дій за постановами ВДВС Новомосковського МРУЮ у виконавчому провадженні №45941467.

Відповідно до ст. ст. 41, 42 Закону України «Про виконавче провадження», до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій. Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових коштів.

З метою забезпечення провадження виконавчих дій стягував може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Після завершення виконавчого провадження авансований внесок повертається стягувану, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки позивачем витрати у розмірі 800,00 грн. було сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_4, а не на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, а виконавче провадження на момент звернення позивача було закрито постановою ВДВС Новомосковського МРУЮ від 18 травня 2015 року, то у задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено на законних підставах, з додержанням положень Закону України «Про виконавче провадження».

Також, слід зазначити, що ОСОБА_3 зобов'язання за виконавчим провадженням було виконано та сплачено заборгованість на користь ОСОБА_2, тобто відшкодовано збитки в захист порушеного цивільного права позивача, на підставі ст. 22 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_2 при оскаржуванні рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції апелянт не надала належних доказів щодо факту порушення прав позивача з боку ОСОБА_3 в розумінні вимог ст. 22 ЦК України.

Інші доводи апелянта не є підставами для скасування законного рішення.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова