АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/538/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30, 34 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третьої особи ОСОБА_8, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у результаті ДТП,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь 78551,19 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 500,00 грн. у відшкодування витрат на проведення оцінки розміру матеріальних збитків та 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи про те, що внаслідок ДТП, спричиненого відповідачем, автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Відповідні матеріальні збитки страховим відшкодуванням покрито не було, отже частину шкоди, що лишилася невідшкодованою, та нараховані на її грошовий еквівалент 3% річних та інфляційні втрати слід стягнути з відповідача. Крім того, внаслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що він був вимушений їздити на автомобілі нижчого класу, так як їздити на власному пошкодженому авто йому було принизливо. Зазначені обставини стали фактичними підставами для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вказує на те, що суд безпідставно визнав неналежним доказом звіт щодо визначення розміру матеріальних збитків SL №23037 від 04.06.2014, складений ПП «Експертною компанією «Укравтоекспертиза» з посиланням на його складення без повідомлення відповідача, оскільки останній був повідомлений про огляд пошкодженого автомобіля позивача відповідними телеграмами, копії яких наявні у матеріалах справи; суд неправомірно визнав неналежним доказом указаний вище звіт, оскільки його зміст стосується предмета доказування у даній справі; даний звіт складено повноважним субєктом оціночної діяльності та його використано при визначенні розміру страхового відшкодування МТСБУ; суд безпідставно допитував у судовому засіданні експерта ОСОБА_9 (повноваження якого не підтверджено), адже експертизу у справі виконував експерт ОСОБА_10; суддя при розгляді справи діяла упереджено та на користь відповідача у справі, оскільки, зокрема, обовязок по оплаті експертизи у справі поклала на особу, яка не заявляла клопотання про її проведення, - на позивача; справу мав розглядати інший суддя Кузьменко В.А., який є головою Соснівського районного суду м. Черкаси, однак ним заявлено самовідвід з підстав того, що відповідач у справі перебуває з ним у дружніх стосунках. З цього слідує наявність звязку між відповідачем та суддями Соснівського районного суду м. Черкаси.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 25.05.2014 о 10 год. 50 хв. на 619 км автодороги Київ-Чоп сталась дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_6, який керував автомобілем НОМЕР_1, ОСОБА_8, який керував автомобілем НОМЕР_2, та ОСОБА_7, який керував автомобілем НОМЕР_3.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 25.05.2014 відповідач ОСОБА_7, керуючи автомобілем Volkswagen, не вибрав безпечної швидкості руху, інтервалу, дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Skoda під керуванням ОСОБА_8, який від удару по інерції здійснив зіткнення з автомобілем Infiniti під керуванням ОСОБА_6, який зупинився на знак «Стоп».

Згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.09.2014 судом встановлено, що з судової авто-технічної експертизи вбачається, що водій автомобіля Volkswagen ОСОБА_7 не виконав вимоги п.13.1 ПДР України. Також висновком експерта було встановлено, що в діях інших водіїв, які стали учасниками ДТП, теж вбачається невідповідність вимогам ПДР України, які знаходяться у причинному звязку з виникненням ДТП, а саме: в діях ОСОБА_11 - не виконання вимог п.13.1 ПДР України, ОСОБА_6 - не виконання вимог п.12.9 (г) ПДР України. Таким чином в діях ОСОБА_7 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (порушення правил дорожнього руху, що спричинило, зокрема, пошкодження транспортних засобів), однак провадження у відповідній справі про адміністративне правопорушення закрито у звязку з пропуском 3-х місячного строку накладення стягнення.

Після ДТП позивач звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_7, із заявою про настання страхового випадку та здійснення страхового відшкодування, але 26.06.2014 отримав відмову у виплаті, оскільки відповідно до ОСОБА_10 та заяви ОСОБА_7 його поліс №АС/7280812 від 24.05.2015 слід вважати недійсними та у відповідній базі даних цей поліс значиться як зіпсований.

Далі 06.10.2014 позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування, але 07.10.2014 отримав відповідь про те, що договір страхування цивільно-правової відповідальності згідно полісу АС/7280812 є чинним до того часу поки його не визнано судом недійсним.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.12.2014 визнано недійсним договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7280812. У звязку з цим 11.02.2015 департаментом врегулювання МТСБУ прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до звіту щодо розміру матеріальних збитків SL№23037 від 04.06.2014, складеного ПП «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», розмір завданих позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля матеріальних збитків становить 116102,78 грн.

З таким розміром збитків відповідач у справі не погоджується.

У справі ухвалою Соснівського районного суду від 11.06.2015 призначалася авто-товарознавча експертиза для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача.

17.11.2015 експертом надано суду повідомлення про неможливість надання висновку експерта, оскільки 14.09.2015 ним отримано від позивача відомості про те, що його автомобіль Infiniti відновлений після ДТП 25.05.2014. Після дослідження матеріалів справи експертом встановлено, що в протоколі огляду автомобіля, який міститься у матеріалах даної цивільної справи, відсутня описова інформація про характер, розташування та розмір отриманих автомобілем пошкодженнях при ДТП. Дана інформація також відсутня і в описовій частині звіту щодо розміру матеріальних збитків SL№23037 від 04.06.2014. Наявні в ньому чорно-білі фотознімки пошкоджених деталей по своїй якості та кількості не дають можливості експерту обєктивно визначити характер та розмір наявних при ДТП пошкоджень.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її винесено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи на наведені вище норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що у виникненні ДТП, внаслідок якої позивачу пошкодженням його автомобіля завдано матеріальної шкоди, винен у тому числі відповідач, що вбачається з постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.09.2014, яка набрала законної сили, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, (порушення правил дорожнього руху, що спричинило, зокрема, пошкодження транспортних засобів), щодо ОСОБА_7

Далі, згідно ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень, наданих судам пленумом ВССУ у п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому слід враховувати, що згідно положень п.1 ч.1 ст.41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що має місце у даному випадку, так як страховий поліс відповідача ОСОБА_7 визнано недійсним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.12.2014, яке набрало законної сили. З матеріалів даної справи достовірно вбачається та сторонами не заперечується той факт, що ОСОБА_12

Згідно положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів; ч.2 ст.59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

З системного аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що у даній справі для вирішення питання про покладення відповідальності за наявну у позивача матеріальну шкоду на відповідача, як винуватця ДТП, у якій її було завдано, є необхідним надання позивачем суду доказів розміру цієї шкоди.

У підтвердження розміру завданої шкоди позивач надав звіт щодо розміру матеріальних збитків SL№23037 від 04.06.2014, складений ПП «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», згідно якого розмір завданих йому матеріальних збитків становить 116102,78 грн.

При цьому з таким розміром збитків відповідач у справі не погоджується, відповідно, для визначення його розміру має бути призначено експертизу, оскільки, у розумінні вимог ч.1 ст.143 ЦПК України, визначення вартості ремонту автомобіля поза розумним сумнівом потребує наявності спеціальних знань.

Згідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного суду України за №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» вбачається, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України Про судову експертизу, і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен розяснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

За змістом ст. 10 ЗУ «Про судову експертизу» судовим експертом може бути особа, яка є атестованою та отримала кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Указаний звіт ПП «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» не може замінювати висновку експерта, так як останній має бути складений уповноваженою згідно норм ЗУ «Про судове експертизу» (ст.10) особою на виконання відповідної ухвали суду (ст.ст.143, 144 ЦПК України), що в даній справі не мало місця.

Слід враховувати, що призначену у справі ухвалою Соснівського районного суду від 11.06.2015 авто-товарознавчу експертизу для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача виконано не було, оскільки автомобіль позивача на момент проведення цієї експертизи було вже відновлено, пошкоджених в результаті ДТП деталей автомобіля позивач експерту не надав, а у матеріалах справи відсутні дані, на підставі яких можна було б здійснити експертне дослідження.

Відповідно до п.8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Таким чином колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що суд безпідставно визнав неналежним доказом звіт щодо визначення розміру матеріальних збитків SL №23037 від 04.06.2014.

У аспекті викладеного, ті обставини, чи складався цей звіт з повідомленням відповідача про огляд пошкодженого автомобіля, чи мала особа, яка його складала, повноваження субєкта оціночної діяльності та чи використовувався цей звіт для визначення страховиком (у цій справі МТСБУ) розміру страхового відшкодування, на які вказує апелянт, правового значення для вирішення спору не мають.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про безпідставність допиту у судовому засіданні експерта ОСОБА_9, оскільки вирішення цього питання не стосується можливості визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, у звязку з відсутністю належних та допустимих доказів. При цьому слід враховувати, що встановлення цього факту входить у предмет доказування у даній цивільній справі. Крім того, експерт ОСОБА_9 проводив судову експертизу у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, (порушення правил дорожнього руху, що спричинило, зокрема, пошкодження транспортних засобів), щодо ОСОБА_7, як винуватця ДТП у якому постраждав автомобіль позивача. Таким чином цьому експерту могли бути відомі обставини, що входять у предмет доказування у цій справі, наприклад які пошкодження мав автомобіль позивача після ДТП, наявність причинного звязку в діях кожного з водіїв - учасників ДТП з наслідками даної пригоди та ін.

Також не можна погодитися з апеляційними доводами щодо упередженості судді, яка розглядала справу в суді першої інстанції, оскільки вони всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України не підтверджуються доказами. Той факт, що при призначенні експертизи спочатку судом було помилково покладено обовязок по її оплаті на позивача, який не заявляв відповідного клопотання, про протилежне не свідчить, оскільки у подальшому судом було покладено цей обовязок на відповідача.

Далі, відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до вимог ч.2 ст.23 ЦК України вбачається, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала: в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї ; у звязку зі знищенням чи пошкодженням свого майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Аналіз чинного законодавства України дає підстави розуміти під моральною шкодою фізичної особи наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій (бездіяльності), що достягло певного глибоко психологічного стану у вигляді душевних страждань. Наявність таких негативних факторів, що спричиняють особі душевні страждання вимагають від нього значних витрат часу, зусиль, психічних та психофізіологічних ресурсів, слугують джерелом постійних негативних емоцій.

Не будь-який негативний психологічний стан є юридично значущим і набуває характеру моральної (немайнової шкоди). Відповідно, вчинення лише самого факту протиправних дій чи бездіяльності стосовно особи свідчить про можливість, але не обовязковість виникнення моральної шкоди.

У даній справі позивач стверджує, що його моральні страждання полягають у тому, що він змушений був їздити на автомобілі нижчого класу, так як їздити на власному пошкодженому авто йому було принизливо та не відповідало його високому статусу. При цьому, позивач не довів, що його життєвий устрій вимагає підтримання певного статусу, зокрема, шляхом використання автомобіля певного рівня престижності та вказані ним незручності завдавали йому таких душевних страждань, що набули характеру моральної шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди належним чином необґрунтованими, тому не підлягають до задоволення.

Інші апеляційні доводи є несуттєвими, правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2015 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третьої особи ОСОБА_8, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у результаті ДТП, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :