АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2044/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2693/16Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ленінського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Ленінського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення його вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення останньої з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вірно встановлено судом, 06.07.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Золоті ворота» укладено договір про надання споживчого кредиту №21, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні ресурси в сумі 40000 доларів США до 4 липня 2014 року.

В подальшому, 14.04.2008 року між сторонами укладено договір про зміни до договору №21, якими збільшено суму кредиту до 46000 доларів США та змінено форму надання кредиту на не відновлювальну кредитну лінію.

06.07.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Золоті ворота» укладено договір застави № 32-07, відповідно до умов якого позивач передав у заставу свої майнові права у якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх грошових зобов'язань перед банком за договором про надання споживчого кредиту № 21 від 06.07.2007 року.

В зв'язку з невиконанням боржником взятих на себе грошових зобов'язань перед банком, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22.12.2011 року частково задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Золоті ворота» заборгованість по кредитному договору в сумі 31 573,69 грн. та 324 106,13 грн., а всього - 355 679,82 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь банку понесені витрати по справі - по 850,00 грн. судового збору та по 60,00 грн. витрат по ІТЗ розгляду справи.

В подальшому, сторони кредитного договору досягли принципових домовленостей стосовно погашення заборгованості, на виконання яких 06.09.2012 року боржником ОСОБА_3 було сплачено залишок заборгованості у сумі 302 000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Прийнявши виконання боржника кредитор листом № 4168 від 07.09.2012 року банк повідомив останнього про відсутність кредитної заборгованості.

Враховуючи відсутність заборгованості за кредитним договором, який фактично повністю виконаний, між тим продовжує залишатись в дії постанова державного виконавця про накладення арешту на заставне майно ОСОБА_2 як майнового поручителя, останній звернувся до Ленінського ВДВС по м. Полтава з заявою про звільнення майна з-під арешту, на що йому листом за №4274 від 30.03.2016 року було відмовлено в зв'язку зі знищенням виконавчого провадження №31443285, на підставі якого було накладено арешт та роз'яснено право на звернення до суду з відповідною заявою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що державний виконавець був позбавлений можливості переглянути матеріали виконавчого провадження, в нього були відсутні дані про погашення боргу, а отже зняти арешт не виявляється можливим. Крім того, позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог, що свідчить про безпідставність останніх.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Частиною 2 статті 60 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконанні у Ленінському ВДВС Полтавського МУЮ з 28.08.2012 по 14.09.2012 року перебувало виконавче провадження №31443285 з виконання виконавчого листа №22ц-3833 від 08.02.2012 року, виданого Полтавським районним судом Полтавської області, про звернення стягнення на заставне майно ОСОБА_2.

В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника - позивача по справі.

14.09.2012 р. державним виконавцем на підставі листа стягувача від 07.09.2012 р. за № 4166 про погашення боргу в повному обсязі було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №31443285 в силу положень п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто дане виконавче провадження було закінчено внаслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Таким чином, державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження необхідно було вирішити питання про зняття арешту з майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, що в даному випадку останнім здійснено не було.

Натомість, на звернення ОСОБА_2 про зняття арешту з його майна, він отримав з Ленінського ВДВС повідомлення про неможливість здійснення такої дії, внаслідок знищення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Між тим, несвоєчасне виконання державним виконавцем вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зняття арешту з майна боржника у зв'язку з закінченням виконавчого провадження порушило права власника майна ОСОБА_2, яке з часу закінчення виконавчого провадження у вересні 2012 року продовжує перебувати під арештом.

При цьому сам факт подальшого знищення матеріалів виконавчого провадження внаслідок закінчення терміну зберігання не виключає право власника майна на судовий захист у спосіб заявлення вимоги про зняття арешту з останнього.

Між тим, на зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, формально процитувавши лише зміст позовної заяви та відповіді на ім'я ОСОБА_2 Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ, суд обмежився висновками про безпідставність заявлених вимог, жодним чином не мотивувавши останні, чим порушив вимоги статей 213, 214 ЦПК України.

Зазначені обставини є підставою для скасування судового рішення та постановлення по справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3,4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 липня 2016 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Звільнити з-під арешту майно боржника ОСОБА_2, на яке державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ було накладено арешт по виконавчому провадженню №31443285.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : /підписи/

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.