У Х В А Л А

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Кіровська селищна рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Приватне підприємство Науково-виробнича фірма «Укрбудгеопроект», про усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що на належній йому земельній ділянці площею 0,150 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 збудувала житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, просив усунути йому перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом знесення відповідачем самочинно збудованого житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за її рахунок.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року змінено, виключено з його мотивувальної частини висновки щодо державного акта на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку від 23 жовтня 2008 року та технічної документації. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на користування належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,150 га по АДРЕСА_1 відповідачем не порушено, оскільки вказана земельна ділянка позивачем не використовується за призначенням, а порушення виникло щодо меж та кордонів суміжних земельних ділянок, вирішення якого відноситься до компетенції селищної ради.

Змінюючи рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку щодо державного акта на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку від 23 жовтня 2008 року та технічної документації, апеляційний суд виходив із того, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки факт самочинності побудованого відповідачем спірного будинку останнім не доведено. Даний спір виник у зв'язку із допущеною невідповідністю фактичного розташування суміжних земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_1 відомостям, зазначеним про них в кадастровій карті. Тому позивач не позбавлений права вирішити даний спір в позасудовому порядку шляхом укладання відповідної угоди з іншими суміжними землекористувачами.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року є власником земельної ділянки площею 0,150 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2010 року є власником суміжної земельної ділянки площею 0,150 га по АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 14 січня 2015 року ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_5, загальною площею 202,1 кв. м, житловою площею 106,7 кв. м.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач порушила межові знаки земельних ділянок, самовільно зайняла частину належної йому на праві власності земельної ділянки, побудувавши на ній житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, чим чинить перешкоди у користуванні ділянкою.

За результатами здійсненого 03 жовтня 2014 року представниками земельної комісії Кіровської селищної ради виїзду встановлено, що на належній ОСОБА_3 земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, розташований капітальний будинок, який огороджений парканом (а. с. 147, т. 1).

Згідно з актом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 07 листопада 2014 року на вказаній земельній ділянці розташований двоповерховий житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами (а. с. 161, т. 1).

Актом обстеження земельних ділянок від 30 січня 2015 року встановлено, що межі земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_1, зазначені в кадастровій карті, не відповідають фактичному використанню. Зокрема, побудований ОСОБА_4 по АДРЕСА_5 житловий будинок фактично знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у власності ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. На інших сусідніх земельних ділянках, передбачених для індивідуальної забудови, будівництво фактично не розпочато (а. с. 245, т. 1).

Встановивши, що побудований ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5, житловий будинок фактично розташований на належній ОСОБА_3 земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, про що не заперечувала і сама відповідач, у той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди дійшли передчасного висновку про недоведеність позивачем порушення його права користування спірною земельною ділянкою.

За встановлених обставин та виявленою невідповідністю фактичних меж спірних земельних ділянок документації із землеустрою суди не врахували, що незалежно від законності збудованого відповідачем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці, яка відповідно до земельного кадастру належить ОСОБА_3, в силу вимог ст. 152 ЗК України має право на захист свого порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди на зазначене уваги не звернули, обставин, внаслідок яких виник спір, не з'ясували та не перевірили, чи у встановленому законом порядку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали спірні земельні ділянки, чи були встановлені межі цих земельних ділянок, внаслідок чого виникла невідповідність даних земельного кадастру фактичному розташуванню спірних земельних ділянок, та чи може бути захищене право позивача в обраний ним спосіб.

З огляду на зазначене висновки судів про відмову в задоволенні позову з наведених у судових рішеннях підстав є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко