Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» ( далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») 2 197 грн 27 коп., із яких: 1 671 грн 14 коп. - заборгованість з орендної плати за 2011-2013 роки, 99 грн 99 коп. - 3 % річних, 426 грн 14 коп. - інфляційне збільшення заборгованості, та розірвати договір оренди землі від 06 січня 2005 року, укладений між ним та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06 січня 2005 року між ним та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого він надав у строкове платне користування відповідачу належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зі сплатою орендної плати 442 грн. Договір зареєстрований 11 грудня 2006 року у Сумській регіональній філії «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України». 12 грудня 2006 року земельна ділянка була передана та прийнята відповідачем відповідно до акта приймання-передачі. 01 січня 2009 року між ними (сторонами)було укладено додатковий договір до договору оренди землі, яким змінено строк дії договору з 5 років на 10 років, у зв'язку з чим відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату в розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік.

Посилаючись на те, що відповідач систематично не сплачував орендну плату, зокрема не сплатив за 2011 рік, за 2012 рік сплатив лише в листопаді 2013 року, позивач просив позов задовольнити.

Заперечуючи проти первинного позову, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» подало зустрічний позов, у якому з урахуванням уточнень просило розірвати договір оренди землі, стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 1 443 грн 15 коп. виплаченої за 2013 рік орендної плати та понесені збитки в сумі 13 613 грн 26 коп.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» посилалось на те, що за умовами п. 29 укладеного з ОСОБА_3 договору останній зобов'язався не вчиняти дії, які б перешкоджали орендарю користуватися земельною ділянкою.

Проте 28 грудня 2012 року він уклав договір оренди землі та передав належну йому земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна», яке обробляло земельну ділянку протягом 2013-2014 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було позбавлене цієї можливості, внаслідок чого були порушені права товариства.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 порушив умови укладеного між ним та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» договору оренди землі, отримав орендну плату за користування земельною ділянкою у той період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не могло з його вини користуватися землею, товариство просило позов задовольнити.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 05 квітня 2016 року, у задоволенні первинного позову ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні первинного позову про розірвання договору оренди та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Отже судові рішення в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за орендну плату не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами під час розгляду справи встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

06 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 надав ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради.

11 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України»), про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис № 89.

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно із актом приймання-передачі від 12 грудня 2006 року.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 надав вказану земельну ділянку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п. 8 договору) на умовах сплати товариством орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі (п. 10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п. 12 договору); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 11 договору).

Крім того, п. 14 цього договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а п. 21 договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01 % від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 вказаного договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

01 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вищевказаного договору оренди землі було укладено додатковий договір, який 05 жовтня 2010 року зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 25.

У п. 1.2 додаткового договору викладено в новій редакції п. 8 договору оренди землі, строк оренди збільшено до 10 років, а п. 1.3 додаткового договору внесено зміни до п. 9 договору та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

27 листопада 2013 року відповідач виплатив позивачу1 712 грн 89 коп. орендної плати за 2011-2012 роки, та 1 712т гн 89 коп. - за 2013 рік.

Відмовляючи у задоволенні первинного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011 та 2012 роки - із порушеннями визначених договором строків, однак у повному обсязі та з урахуванням інфляційних збитків і пені. Суд вважав, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», суди виходили із недоведеності порушення прав і завдання збитків ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалався на те, що відповідач несвоєчасно сплачує орендну плату за землю. Зокрема, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» сплачено орендну плату за 2011 та 2012 роки у неналежних платіжних періодах, а саме: у 2013 році.

Саме по собі поняття «несвоєчасна сплата» означає несплату певної суми коштів у певний строк, зокрема, у даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Так, пунктом 12 укладеного між сторонами договору оренди землі встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Згідно із ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У даному випадку такою подією є виплата орендної плати саме до 30 грудня кожного року.

Таким чином, у даному випадку невиконання відповідачем обов'язку сплатити орендну плату у строк, визначений умовами договору, і є несплатою орендної плати.

З матеріалів справи, зокрема видаткових касових ордерів від 27 листопада 2013 року, вбачається, що орендар неодноразово (систематично), протягом двох платіжних періодів підряд (протягом двох років) не сплачував позивачу орендну плату у строк, передбачений умовами договору.

Водночас договором оренди землі передбачено, що платіжним періодом для сплати орендної плати є кожен поточний рік дії договору до 30 грудня.

Орендна плата за 2011-2012 роки сплачена орендодавцю лише у листопаді 2013 року, тобто з порушенням умов договору та норм ст. 129 ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим для виконання сторонами оренди. При цьому про причину її несплати протягом вказаного періоду відповідач не повідомляв.

Тобто протягом двох років підряд внаслідок систематичної несплати орендної плати позивачка значною мірою була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору оренди, а саме: можливості щороку отримувати орендну плату за користування її земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про розірвання договору оренди, суди на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України не врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, згідно із якою договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання, та, незважаючи на наявність факту сплати орендної плати за 2011-2012 роки лише у 2013 році, тобто те, що протягом двох років підряд мала місце систематична несплата орендної плати саме у строк, передбачений договором оренди землі (до 30 грудня кожного року), не надали належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі, не врахували наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011-2012 роки та дійшли помилкового висновку про те, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» зазначало, що протягом 2013-2014 років земельну ділянку ОСОБА_3 обробляло ТОВ «Авіс-Україна» й виплатило йому орендну плату за цей період.

Під час розгляду справи представником ОСОБА_3 не заперечувався факт отримання орендної плати від ТОВ «Авіс-Україна» за використання спірної земельної ділянки.

Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом, суди виходили з того, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не доведено факту неможливості оброблення спірної земельної ділянки протягом 2013-2014 років, у зв'язку з чим дійшли висновку про відсутність правових підстав для повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік.

При цьому, суди не встановили, хто був законним орендарем земельної ділянки ОСОБА_3 у спірний період і, як наслідок, чиїми та якими діями заподіяні чи не заподіяні збитки ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

Крім того, суди не надали оцінки акту про використання земельної ділянки від 16 січня 2015 року, який складений і підписаний ОСОБА_3 та ТОВ «Авіс-Україна», в якому зазначено, що ТОВ «Авіс-Україна» використовувало у 2013-2014 роках спірну земельну ділянку, платило за це орендну плату, поясненням ОСОБА_3 від 04 листопада 2014 року, згідно із якими саме ТОВ «Авіс-Україна» використовувало у 2013-2014 роках спірну земельну ділянку, за що ОСОБА_3 отримав за 2013-2014 роки орендну плату та претензій щодо цього не має, довідкам про доходи, які ОСОБА_3 отримав від ТОВ «Авіс-Україна» за користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 у 2013-2014 роках.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та також указано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повинні надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Наведене вище свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 05 квітня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі за та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик