Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток в натурі у спільній частковій власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому належить 19/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а 1/20 частка вказаного домоволодіння належить ОСОБА_4 Між сторонами виник спір щодо користування земельною ділянкою та обслуговуванням господарських будівель, який у позасудовому порядку не вирішено. Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнень, просив визначити в натурі у спільній частковій власності частки співвласників вказаного домоволодіння.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено. Визначено в натурі у спільній частковій власності частки співвласників ОСОБА_3 (19/20) та ОСОБА_4 (1/20) у домоволодінні АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_3 надано у володіння та користування в цілому житловий будинок, позначений на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані літ. «В», літній душ, позначений на плані літ. «Г», туалет, позначений на плані літ. «Ж», що розташовані по АДРЕСА_1; ОСОБА_4 надано у володіння та користування в цілому житловий будинок готовністю 36 %, позначений на плані літ. «Е», що розташований по АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року доповнено третій абзац резолютивної частини рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року та зазначено: «ОСОБА_3 надати у володіння та користування в цілому житловий будинок, позначений на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані літ. «В», літній душ, позначений на плані літ. «Г», туалет, позначений на плані літ. «Д», літня кухня позначена на плані літ. «Ж», що розташовані по АДРЕСА_1». Доповнено резолютивну частину рішення п'ятим абзацом, де зазначено: «Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на користь ОСОБА_3 у розмірі 243,60 грн.».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України не навів мотивів, з яких виходив, вважаючи доведеною наявність підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не передбачений ст. 16 ЦК України.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Судами встановлено, що згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 належить 19/20 часток спірного домоволодіння, ОСОБА_4 - 1/20 частка. Відповідно до плану домоволодіння складається з наступного: «Б», «Е» - житловий будинок, «В» - погріб, «Г» - літній душ, «Д» - туалет, «Ж» - літня кухня, «1-2» - водопровід, «3-9» огорожа, «1-5» - замощення (а. с. 6-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно витягу Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 11 березня 2015 року ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 19/20 часток спірного домоволодіння, а ОСОБА_4 - 1/20 часток цього домоволодіння (а. с. 65-66).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 січня 2004 року ОСОБА_4 купила у ОСОБА_5 1/20 частину домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідно до умов даного договору в користування набувача (ОСОБА_4.) відходить недобудований житловий будинок, позначений на плані літерою «Е» - 36 % готовності, розміром житлової площі 30 кв. м, споруди (а. с. 63).

Згідно витягу Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 20 квітня 2015 року ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 19/20 часток домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються з: житлового будинку під літерою «Б», погребу під літерою «В», літнього душу під літерою «Г», літньої кухні під літерою «Ж» та споруди (а. с. 72-73).

Як вбачається з позовних вимог, позов було заявлено з підстав, передбачених ст. 364 ЦК України (а. с. 2-3).

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив визначити в натурі у спільній частковій власності частки співвласників відповідно до вимог статей 356, 358 ЦК України.

Разом з тим, право спільної часткової власності припиняється тільки у разі поділу спільного майна між співвласниками (ч. 2 ст. 367 ЦК України).

Звертаючись із позовом, позивач мав намір припинити право спільної часткової власності, разом з тим, як у позовній заяві, так і в заяві про уточнення позовних вимог, невірно зазначив норму права, якою регулюються спірні правовідносини.

За змістом ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (а аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

За змістом ст. 130 ЦПК України у попередньому судовому засіданні суд може уточнити позовні вимоги або заперечення проти позову, визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з'ясувати, які докази подані кожною стороною, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 3, 10, 130 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, не роз'яснив позивачу право на уточнення позовних вимог з урахуванням норм ст. 367 ЦК України, з огляду на обраний ним спосіб захисту порушеного права.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, всупереч нормі ст. 303 ЦПК України не усунув у межах своїх повноважень допущені місцевим судом недоліки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судами неповно встановлено характер правовідносин, не визначено правової норми, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, не надано юридичної оцінки всім доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 1 кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року, додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська