Єдиний унікальний номер 233/163/16-ц Номер провадження 22-ц/775/512/2016
Головуючий в 1 інстанції Малінов О.С.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Долі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Комунальної установи «Станція переливання крові м. Макіївка» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та заборгованості по лікарняним,-

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Комунальної установи «Станція переливання крові м. Макіївки» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та заборгованості по лікарняним.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вказаною вимогою.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції в порушення пункту 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» не відкрив провадження в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, чим порушив її права на доступ до правосуддя в Україні.

Сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Судом першої інстанції встановлено, що виплати по лікарняному листу не відносяться нормами чинного законодавства до заробітної плати, у звязку з чим, ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не передбачена ст. 96 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу відповідно до частини 5 ст. 100 ЦПК України, оскільки вважав окремий розгляд вимог неможливим.

Вказаний висновок не відповідає нормам процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_1 просила стягнути з установи нараховану, але не виплачену заробітну плату, а також заборгованість по лікарняним.

Як зазначено в статті 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата, Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 р. № 5 до виплат, що не належать до фонду оплати праці відносяться допомоги та інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності.

Тобто вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати підлягають розгляду в порядку наказного провадження, а вимоги про стягнення лікарняних не відноситься до вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 8 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року № 14, відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу допускається з підстав, наведених у частині третій та абзаці 4 частини шостої статті 100 ЦПК, про що суддею постановляється ухвала у строк, вказаний частиною сьомою статті 100 ЦПК.

Якщо у заяві про видачу судового наказу об'єднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, - вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємопов'язані та окремий їх розгляд неможливий (наприклад, заявлено вимогу про присудження аліментів, а із заяви вбачається необхідність залучення особи, яка вже отримує від боржника аліменти), то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу (частина п'ята статті 100 ЦПК), але лише за умови сукупності таких підстав. Зокрема, не є підставою для відмови у прийнятті заяви в частині вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг одночасне заявлення вимоги про зобов'язання укласти договір про надання таких послуг, оскільки окремий розгляд цих вимог є можливим.

Ухвала про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу має бути мотивованою, вона може бути оскаржена в апеляційному порядку (пункт 1 частини першої статті 293 ЦПК).

З огляду на викладене, вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати не повязана з вимогою про стягнення лікарняних, тому підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми процесуального законодавства та постановив необґрунтовану ухвалу.

Допущена помилка суду першої інстанції є істотною і такою, що не може бути усунена апеляційним судом.

Наведені обставини є підставою для скасування ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312 ч. 1 п. 3, 314, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року скасувати. Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: