Справа № 742/2188/16-ц Провадження № 22-ц/795/1937/2016 Головуючий у I інстанції -Коротка А. О. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Шевченка В.М.

при секретарі - Халимон Т.Ю.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача Жованик Л.М., Бережного С.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Завод «Будмаш» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Завод «Будмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ПАТ «Завод «Будмаш» просить змінити рішення Прилуцького міськрайонного суду від 30.08.2016 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Завод «Будмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи.

В скарзі заявник посилається, що ОСОБА_1 отримала трудову книжку 31.03.2016 року, що підтверджується підписом позивача в особистій картці № 15580. Вимога про розрахунок позивачем була заявлена до суду 07.04.2016 року, а отже і право на отримання середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку виникло саме з цього дня.

При розрахунку розміру середнього заробітку суд не врахував норми Податкового кодексу України, а саме при розрахунку суми, яка підлягає сплаті позивачу за час затримки розрахунку при звільненні необхідно провести відрахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 % та військового збору 1,5 %.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.08.2006 року працювала в ПАТ «Завод «Будмаш» (а.с. 9), 29.03.2016 року звільнена з роботи за угодою сторін.

З довідки, виданої ПАТ «Завод «Будмаш» 15.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала старшим майстром і її заборгованість по заробітній платі станом на 16.08.2016 року становить 12905,49 грн. (а.с. 21).

15.07.2016 року постановою Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження по судовому наказу № 2-н/742/56/16 виданого Прилуцьким міськрайонним судом 11.07.2016 року про стягнення з ПАТ «Завод «Будмаш» на користь ОСОБА_1 15788,63 грн. заборгованості по заробітній платі (а.с. 22).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що наявні підстави передбачені ст. ст. 116, 117 КЗпП України для стягнення середнього заробітку, який стягнутий за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Доводи скарги про те, що позивачка отримала трудову книжку 31.03.2016 року, що підтверджується підписом позивача в особистій картці № 15580, вимога про розрахунок позивачем була заявлена до суду 07.04.2016 року, а отже і право на отримання середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку виникло саме з цього дня, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відповідачем не надано суду відповідних доказів, що ОСОБА_1 в день звільнення не працювала, крім згідно наданого табелю обліку за березень 2016 року (а.с. 69), день звільнення зазначений, як робочий день.

Не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду і посилання в апеляційній скарзі щодо не врахування норм Податкового кодексу України в частині не зменшення стягнутої суми на суму податку та інших обов»язкових платежів, оскільки відповідно до роз'яснень викладених в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представником відповідача було надано додаткові докази, а саме: довідка від 06.10.2016 року № 5/0-386 про заборгованість по заробітній платі на підприємстві, платіжна відомість голови первиної профспілкової організації ОСОБА_1 № 16/о-384, довідка 5/0-387 про борги ПАТ «Завод « Будмаш» станом на 01.10.2016 року, довідка від 05.10.2016 року № 383-16/о стосовно робочого часу ОСОБА_1, наказ від 26.11.2015 року № 37 Про режим роботи працівників підприємства, яким запроваджено скорочений робочий тиждень, табелі обліку робочого часу (а.с. 59-72).

Проте, подані до апеляційного суду клопотання про приєднання до матеріалів справи відповідних доказів не містить посилання на обставини, передбачені ч. 2 ст. 303 ЦПК України, які є обов'язковою підставою для дослідження нових доказів на стадії апеляційного розгляду справи, а за викладених обставин не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та заявляв клопотання про перенесення розгляду справи, у зв»язку з необхідністю надання часу для отримання документів, що стосуються суті спору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, не суперечать встановленим у справі обставинам та наявним в матеріалах справи документам і такі висновки є обґрунтованими.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Завод «Будмаш» відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: