РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Якуші Н.В.

при секретарі - Пічугіній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач звернулась у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося, немає взаєморозуміння, виникали суперечки з різних приводів, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу (а.с.13).

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи (а.с.43), причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи.

Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 вбачається, що між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 30.09.1994 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів громадянського стану.

Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з позовної заяви спільне життя між подружжям для позивача стало неможливим і неприйнятним, внаслідок чого фактичне сімейне життя між ними припинилось, позивач не має бажання відновити сімейні відносини.

Реалізуючи положення ст. 112 СК України під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного з'ясування обставин справи, а саме судом було надано сторонам строк для примирення, що відповідало положенням ст. 111 СК України та п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" відповідно до якого судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примірення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Проте, як вбачається судом, наданий судом строк для примирення не виправив ситуацію, яка склалася у родині позивача та відповідача, подружжя не знайшло компромісів та не прийшло до спільного рішення про відновлення родинних відносин.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається з позовної заяви спільне життя між подружжям стало неможливим і неприйнятним, внаслідок чого вони фактично не мешкають у шлюбних відносинах і позивач не має бажання відновити сімейні відносини.

Доказів зворотного відповідач суду не надав та не навів.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 88,174, 213, 214, 218 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянином України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 року та громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 30.09.1994 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1778.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Н.В. Якуша