Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3091/15-ц
Провадження №: 2/332/108/16
04 січня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючий суддя Шалпегіна О.Л.
при секретареві Чухрай М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Позивач у судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. За цей час ними було придбано за спільні кошти квартиру за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, б. 12, кв. 48.
Посилаючись на викладені обставини та керуючись ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 просив суд визнати квартиру обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за кожним з колишнього подружжя право власності на ? частину зазначеного нерухомого майна.
Відповідач ОСОБА_2, повідомлена про час і місце судового розгляду належним чином, повторно в судове засідання не зявилась, не повідомивши причини неявки. Від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами ч. 1 ст. 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення.
Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2006 року, актовий запис № 772 Комунарського відділу реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 45).
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 року, яке набрало законної сили 11.09.2015 року, вказаний шлюб було розірвано (а.с. 67).

Також під час розгляду справи встановлено, що сторонами за час шлюбу було придбано нерухоме майно квартира АДРЕСА_1.

Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 25.09.2007 р., зазначена вище квартира належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 46-47).

Право власності останнього на вказане нерухоме майно зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.09.2007 р. (а.с. 48).

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 60 СК України.

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч. 1 ст. 61 СК України може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту незалежно від того, на імя кого з подружжя воно було придбано чи внесено грошовими коштами.

Виходячи з положень зазначеної норми Закону, набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

На підставі викладеного, зазначене вище нерухоме майно є обєктом права спільної сумісної власності сторін.

Вирішуючи питання про поділ вказаного майна, суд виходить з наступного.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи випливає, що шлюбний договір між подружжям ОСОБА_2 не укладався, будь-яка домовленість між сторонами про визначення часток у спільному майні відсутня.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, суд вважає визначити частки подружжя у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 рівними, тобто - по ? частині кожному, та визнати за позивачем право власності на ? частину спірної квартири.

Одночасно суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за відповідачем права власності на ? частину квартири не підлягають задоволенню з таких підстав.

Вимогами ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під час розгляду справи встановлено, що саме ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого права власності на спільне майно подружжя. Право власності ОСОБА_2 на квартиру підтверджено договором купівлі-продажу, який на теперішній час є чинними та ніким не оспорюється. Тому, позовні вимоги про визнання права власності на частину квартири за відповідачем суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного процесу.

У звязку із тим, що позивачем заявлено про віднесення судового збору на його рахунок, суд вважає за можливе не вирішувати питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 майном, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Визначити частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 рівними, по ? частині кожному.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 04.01.2016 р. Повний текст рішення виготовлено 05.01.2016 р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Шалпегіна