Провадження №2/485/491/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

Встановив:

26 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом. На обґрунтування вимог зазначила, що після смерті 10 грудня 2015 року ОСОБА_3 є спадкоємицею за заповітом на належний померлій житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по вул.Гагаріна,22 в с.Павлівка Снігурівського району Миколаївської області. В оформленні права на спадщину нотаріус відмовив, вказавши на неналежність оформлення правовстановлюючого документу.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав.

Сільський голова Павлівської сільської ради Снігурівського району, у порядку ст.158 ЦПК України, подав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування та зазначив, що заперечень до заявлених вимог не мають.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10 грудня 2015 року в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_4 комітету Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області проведено актовий запис №20 про смерть 10 грудня 2015 року в с.Павлівка Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_3 і видано свідоцтво про смерть серія І-ФП №231075 (а.с.12).

За життя спадкодавиця заповіла, як належний їй на праві власності, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по вул.Гагаріна,22 в с.Павлівка Снігурівського району Миколаївської області і земельну ділянку для його обслуговування позивачці, що підтверджується копією заповіту від 18.06.2012 року, посвідченого секретарем Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

За матеріалами спадкової справи №54/2016, заведеної у Снігурівській державній нотаріальній конторі, позивачка 01 березня 2016 року подала заяву про прийняття спадщини за заповітом. Інші особи про спадкові права не заявляли (а.с.30-36).

19 липня 2016 року нотаріус Снігурівської державної нотаріальної контори винесла постанову, якою відмовила у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, вказавши на неналежність оформлення представленого правовстановлювального документу. У свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок відсутні підпис керівника органу, який його видав - голови виконкому та печатка (а.с.4,13).

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За п.3.1 листа ВССУ від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 23 постанови ПВСУ від 30.054.2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування", також визначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За п.п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Суд визнає, що за нормою ст.49 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 №3425-XII нотаріус обґрунтовано відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на об"єкт нерухомості, оскільки спадкоємицею було подано невідповідний правовстановлюючий документ.

При цьому, фактична належність спадкодавиці спірного майна підтверджується витягом з погосподарської книги №1 Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області - довідка вих.№1161 від 28.09.2016 року, у якій також зазначено, що у будинку номер 22 по вул.Гагаріна в с.Павлівка ОСОБА_3 була зареєстрована і фактично проживала одна (а.с.26).

За обліковими даними Снігурівської філії КПММБТІ, справа №313 спірний будинок зареєстрований за ОСОБА_3 з 15.09.1989 року.

Земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку за адресою вул.Гагаріна,22 в с.Павлівка Снігурівського району Миколаївської області на праві приватної власності належить ОСОБА_3, що підтверджується Державним актом, виданим 11 травня 1993 року, на підставі рішення Павлівської сільської ради від 18 березня 1993 року. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності за №193 (а.с.8-9).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Остільки, позивачка довела наявність спадкового майна, пістави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав нотаріальним посвідченням, суд визнає її позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.

Керуючись ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 10 грудня 2015 року, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, розташований за адресою: вулиця Гагаріна,22 в с.Павлівка Снігурівського району Миколаївської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами на ім'я апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після отримання копії судового рішення.

Суддя