Провадження № 2/761/684/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Маліновської В.М.

при секретарях - Лазоришинець К.М., Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, законного представника ОСОБА_21, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, законного представника ОСОБА_7, Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України в м.Києві, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання вселення і реєстрації в квартирі незаконним та про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1, як законний представник малолітнього ОСОБА_21, звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, законного представника ОСОБА_7, Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації та Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України в м.Києві, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, про визнання вселення і реєстрації в квартирі незаконним та про виселення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.1987р. виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_5 було видано ордер НОМЕР_1 на сім'ю, яка складається з п'ятьох осіб, у т.ч. ОСОБА_6 на право зайняття квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира неприватизована. Після укладення шлюбу з Відповідачем-1 - ОСОБА_2 ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_6. В подальшому шлюб з Відповідачем-1 був розірваний та укладений новий шлюб з Позивачем, в якому у подружжя народився син ОСОБА_21, 2011р.н. Відповідач-1 зареєстрував повторний шлюб з ОСОБА_3, від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_7, 2010р.н. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, тимчасово знаходячись в Республіці Нігерія. В квартирі АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_6 були зареєстровані: вона, її діти від першого шлюбу з ОСОБА_2 - дочка ОСОБА_8, 2002р.н., син ОСОБА_9, 2004р.н., та син він спільного шлюбу з Позивачем, який діє в інтересах малолітнього, - ОСОБА_21, 2011р.н. Після смерті дружини Позивача Відповідач-1 звернувся до Відповідача-4 з заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_6, в результаті чого останню було знято з реєстрації за вказаною адресою. 12.07.2013р. Відповідач-1 був зареєстрований в спірній квартирі, а з 18.02.2014р. ним був зареєстрований в квартирі його малолітній син від повторного шлюбу з Відповідачем-1 - ОСОБА_7. Реєстрацію Відповідача-1 в спірній квартирі було грубо порушено житлові права сина Позивача, так письмової згоди Позивача як законного представника члена сім'ї наймача - ОСОБА_21, 2011р.н., на реєстрацію в спірній квартирі Відповідача-1 отримано не було, як і не було отримано і згоди Служби у справах дітей Шевченківської РДА у м. Києві, без такої згоди згодом до спірної квартири було вселено і дружину Відповідача-1 - Відповідача-2 та їх спільну дитину ОСОБА_7, 2010р.н. Протиправними діями Відповідач-1 та Відповідач-2 позбавили сина Позивача можливості проживати в спірній квартирі, в зв'язку з чим Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, який рішенням суду від 04.03.2015р. був задоволений. Окрім того, Відповідач-2 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3, тобто сім'я Відповідача-1 та Відповідача-2 мають інше жиле приміщення для проживання. Таким чином, Відповідач-1 вселився та був зареєстрований в спірній квартирі з грубим порушенням закону, тобто самоправно, та не набув внаслідок цього права користування вказаною квартирою, внаслідок чого подальша реєстрація його неповнолітнього сина ОСОБА_7, 2010р.н., до спірної квартири без письмової згоди інших членів сім'ї, а також вселення його дружини, до квартири також є незаконною.

Враховуючи вищевикладене, Позивач просив: 1) визнати вселення та реєстрацію ОСОБА_2 та його неповнолітнього сина ОСОБА_7, 2010р.н., в квартиру АДРЕСА_4 - незаконною; 2) виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_7, 2010р.н., з квартири АДРЕСА_4; 3) скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7, 2010р.н., шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідач-1 - ОСОБА_2 подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.53-56), в яких зазначив, що не погоджується із доводами та фактами, викладеними в позовній заяві, з огляду на наступне. Так, ОСОБА_6, не попередивши нікого з рідних, виїхала до другого чоловіка в ФР Нігерія разом із новонародженою дитиною (ОСОБА_21), залишивши двох малолітніх дітей за місцем прописки. 15.05.2012р. ОСОБА_6 перебуваючи в ФР Нігерія померла. З дня виїзду ОСОБА_6 та по теперішній час малолітніми дітьми опікується їх батько - ОСОБА_2. Так, відповідно до договору оренди квартири від 17.06.2013р. ОСОБА_1 винаймав квартиру за адресою: АДРЕСА_6, протягом семи місяців - з червня 2013 року по грудень 2013 року включно, і тільки 06.02.2014р. ОСОБА_1 та його малолітній син начебто намагалися потрапити до спірної квартири. Окрім того, ОСОБА_2 та його малолітні діти тимчасово не проживали за адресою: АДРЕСА_4, вимушено у зв'язку із проведенням за зазначеною адресою ремонту і відразу ж після завершення ремонтних робіт повернулися постійно проживати за вказаною адресою, у той час як ОСОБА_21 проживав разом із батьком та жодного разу а ні він, а ні його батько за зазначеною адресою не з'являлися та питання про проживання у спірній квартирі не ставили. Відповідно до посвідки на постійне проживання Позивача, зареєстрованим місцем проживання (перебування) останнього з 17.01.2014р. є АДРЕСА_5, таким чином з січня 2014 року по теперішній час місцем проживання (перебування) ОСОБА_21 є місцем проживання (перебування) батька. Водночас, відповідно до розпорядження Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації № 543 від 12.09.2013р., яке ніким не скасовано, наймачем квартири АДРЕСА_4 є відповідач - ОСОБА_2, який за вказаною адресою проживає разом із своєю родиною. Окрім того, станом на час розгляду справи рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015р. по справі № 761/372/14-ц оскаржене та знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних і кримінальних справ, виконання рішення призупинено.

24.09.2015 року до канцелярії суду представником Відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Васечком І.О. подано клопотання про зупинення провадження у даній цивільній справі до розгляду іншої справи, яка розглядається Шевченківським районним судом м. Києва, а саме: справи № 761/372/14-ц за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015р. у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_21, до ОСОБА_2, треті особи: прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкоди у користуванні квартирою (а.с.94-95). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2015р. вказане клопотання було задоволено, а провадження у даній цивільній справі зупинялось до розгляду Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи № 761/372/14-ц за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015р. у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_21, до ОСОБА_2, треті особи: прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкоди у користуванні квартирою (а.с.117-118).

22.03.2016р. до суду надійшла заява представника позивача - ОСОБА_11, до якої додано копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2016р., яка набрала законної сили, в зв'язку з чим ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2016р. відновлено провадження у даній цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, законного представника ОСОБА_21(а.с.131).

В судовому засіданні представники Позивача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник Позивача ОСОБА_11 зазначила, що вона є бабусею трьох онуків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_21. Відповідач-1 є батьком ОСОБА_8, ОСОБА_9, який не був позбавлений батьківських прав. Проте, Відповідач-1 незаконно заселився до спірної квартири, оскільки на той час там був зареєстрований ще один онук - ОСОБА_21, згоду законного представника якого на вселення Відповідача-1 до вказаної квартири, отримано не було. Представник Позивача - адвокат ОСОБА_12 зазначила, що на момент реєстрації Відповідача-1 у квартирі АДРЕСА_4 там були зареєстровані три неповнолітні дитини, зокрема і ОСОБА_21, законним представником якого є її батько - ОСОБА_1, згоди якого на реєстрацію Відповідача-1 у вказану квартиру отримано не було. На момент зміни договору найму, ОСОБА_2 не був членом сім'ї наймача, тому договір мав бути укладений не з Відповідачем-1, а з ним як законним представником неповнолітньої дитини, яка там була зареєстрована. Знову ж таки згоди всіх членів сім'ї наймача на зміну договору найму отримано не було, відтак реєстрація Відповідачів в квартирі як і укладення договору найму з Відповідачем-1 є незаконними.

Відповідач-1 - ОСОБА_2 та його представник - Васечко О.І., Відповідач-2 - ОСОБА_3 проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні. ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_4 в період з 2003р. по 2011р. - чоловік дочки наймача ОСОБА_6 В подальшому розвівся з ОСОБА_6 та зареєструвався за місцем проживання нової дружини. Коли колишня дружина ОСОБА_6 поїхала з сином - ОСОБА_21 до Позивача в Нігерію, то саме Відповідача-1 вона попросила пожити з дітьми у вказаній квартирі. Бабуся - ОСОБА_11 відмовилась проживати у вказаній квартирі з онуками. Колишня дружина - ОСОБА_6 при виїзді надала Відповідачу-1 довіреність щодо дітей, яка надавала йому можливість жити на час її відсутності в квартирі АДРЕСА_4. На даний час вказана довіреність вже втратила чинність. Враховуючи те, що бабуся відмовилась саме в той час проживати з онуками, Відповідач-1 залишив родину та переселився до дітей до кінця навчального року. З липня 2012 року по серпень 2013 року у спірній квартирі проводився ремонт, під час якого Відповідач-1 разом зі своїми дітьми від шлюбу з ОСОБА_6 проживав в квартирі другої дружини по АДРЕСА_3. Після закінчення ремонту Відповідач-1 разом з дітьми повернулись проживати в кв.АДРЕСА_4. Отримати згоду батька неповнолітнього ОСОБА_21 на вселення Відповідача-1 до спірної квартири не було можливості, оскільки малолітня дитина була в Нігерії разом з матір'ю та батьком. Перебування батька дитини в Нігерії чи в Україні Відповідачу-1 не було відомо. Оскільки, малолітній ОСОБА_21 та його батько не проживали в спірній квартирі, отримати згоду на реєстрацію не було можливості.

Представник служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації - Скопич Д.І. в судовому засіданні зазначив, що після смерті ОСОБА_6 саме Відповідач-1 опікувався своїми неповнолітніми дітьми, які були зареєстровані в кв.АДРЕСА_4. Так, третій особі стало відомо про наявність неповнолітніх дітей, зареєстрованих по АДРЕСА_4, де після виходу представників служби у справах дітей було встановлено, що у вказаній квартирі проживає двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_9 разом з батьком ОСОБА_2. Надання згоди органу опіки на укладення договору користування житлом чинним законодавством не передбачено, так Відповідач-1 був зареєстрований за місцем проживання своїх дітей як їх законний представник. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Шевченківська районна у м.Києві державна адміністрація та Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. При цьому Шевченківський районний відділ ГУ ДМС України в м.Києві направляючи до суду документи щодо реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_7 просив слухати справу за відсутності їх представника (а.с.79).

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

Судом встановлено, що згідно ордеру НОМЕР_1 на жиле приміщення, виданим 23.12.1987р. Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Радянської районної ради від 15.12.1987р. № 733, ОСОБА_5 надано право на зайняття двох кімнат площею 29,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_4 разом із сім'єю, що складається з п'яти осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_11 (дружина), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_15 (син), ОСОБА_16 (син) (а.с.8).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 20 серпня 2009 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 487 20.08.2009р., що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.20).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 мають двох спільних дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.82) та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.84), що підтверджується Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 «Повторне», виданим 06.03.2009р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_4 «Повторне», виданим 06.03.2009р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відповідно.

В подальшому ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_1, в якому народився син - ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що в Книзі реєстрації народжень 29.11.2011р. зроблено відповідний актовий запис за № 2199, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 29.11.2011р. (а.с.7).

Станом на 10.07.2013 року в спірній квартирі, власником особового рахунку якої є ОСОБА_5 (виписався 06.03.2007р. з переводом черги в квартвідділі на колишню дружину ОСОБА_11) були зареєстровані: ОСОБА_6 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Нігерії, знята з реєстраційного обліку 19.06.2012р., ОСОБА_8, ОСОБА_9 - діти від першого шлюбу, ОСОБА_21 (дитина від другого шлюбу, з лютого 2012 року проживає з батьком в Нігерії), що підтверджується довідкою форма № 3, виданої ТОВ «Кийградсервіс» № 1046 від 10.07.2013р. (а.с.48).

Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ТОВ «Кийградсервіс» № 536 від 19.02.2014р. уповноваженому наймачу ОСОБА_2 про те, що до складу його сім'ї за адресою: АДРЕСА_4, входять: ОСОБА_2 (уповноважений наймач), ОСОБА_8 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 (син), ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 (дружина), ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована: АДРЕСА_3 (а.с.11).

У лютому 2012 року ОСОБА_6 разом з малолітнім ОСОБА_21, 2011р.н., виїхала до місця проживання другого чоловіка - ОСОБА_1 в Федеративну Республіку Нігерію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла в м. Лагос, Федеративної Республіки Нігерії, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_5, виданим в м. Лагос 04.07.2012р. (а.с.14).

Так, згідно листа Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 19.02.2013р. № 1/вх.Ж-77 встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, була зареєстрована з 29.12.1987р. по 19.06.2012р. за адресою: АДРЕСА_4, разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_8, 2002р.н., ОСОБА_9, 2004р.н. та ОСОБА_21, 2011р.н. У лютому 2012 року ОСОБА_6 виїхала до чоловіка ОСОБА_1 в м.Аджаньє, Іколу, Іпаджа, Федеративна Республіка Нігерія, де ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Зняття з реєстраційного облік ОСОБА_6 було здійснено згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі медичного висновку про причину смерті, виданого Мотайо госпіталь лімітед, який належним чином засвідчений Посольством Нігерії в Україні 12.06.2012р., який надав паспортистці КП ЖЕК «Нивки» колишній чоловік ОСОБА_2 (а.с.12).

Посилання представників Позивача на те, що для зняття покійної з реєстраційного обліку було надано не апостильоване свідоцтво про смерть, а медичне свідоцтво саме по собі не свідчить про те, що за померлою особою збереглося право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР.

Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (ч. 1 ст. 63 Житлового кодексу УРСР).

За ст. 64 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно зі ст. 65 Житлового кодексу УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом (ст. 103 Житлового кодексу УРСР).

За ст. 106 Житлового кодексу УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Правила, встановлені частиною першої цієї статті, не поширюються на жилі приміщення в будинках підприємств, установ, організацій найважливіших галузей народного господарства (частина перша статті 114), крім випадків, коли наймач одержав жиле приміщення не у зв'язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення, а також на приміщення в будинках колгоспів.

На підставі заяви про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 від 12.07.2013р. (а.с.80) та заяви від 12.07.2013р. (а.с.81), ОСОБА_2 був зареєстрований до неповнолітніх дітей в квартиру АДРЕСА_4.

Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.09.2013р. № 543 «Про зміну договорів найму жилих приміщень» відповідно до ст.ст. 103, 106 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 6, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011р. № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», на підставі подання відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, враховуючи пропозиції громадської комісії з житлових питань при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації (протокол з 29.08.2013р. № 21) змінено договір найму ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 з батька колишньої померлої дружини ОСОБА_5 (а.с.62). Станом на час розгляду справи вказане розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.09.2013р. № 543 не скасоване та є чинним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015р. у справі № 761/372/14-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_21 до ОСОБА_2, треті особи прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, - вирішено вселити малолітнього ОСОБА_21 до квартири АДРЕСА_4 та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод малолітньому ОСОБА_21 у користуванні квартирою АДРЕСА_4 (а.с.16-19).

З ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2016р. у справі № 761/372/14-ц за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015р. у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_21, до ОСОБА_2, треті особи: прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкоди у користуванні квартирою, вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2016р. у справі № 761/372/14-ц набрало законної сили (а.с.128-130).

В судовому засіданні Відповідач-1 зазначив, що Позивач не звертався до нього з приводу добровільного чи примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015р. Зазначене було також підтверджено представниками позивача.

Згідно листа ТОВ «Кийградсервіс» від 19.02.2015р. № 57 встановлено, що в неприватизованій двокімнатній кв. АДРЕСА_4 були прописані вісім осіб: 1. ОСОБА_5, 1956р.н. - власник особового рахунку, прописаний з 29.12.1987р.; 2. ОСОБА_19, 1954р.н. - колишня дружина, реєстрація з 29.12.1987р.; 3. ОСОБА_15, 1982р.н. - син, реєстрація 29.12.1987р.; 4. ОСОБА_16, 1985р.н. - син, реєстрація 29.12.1987р.; 5. ОСОБА_6, 1981р.н. - дочка, прописана з 29.12.1987р.; 6. ОСОБА_2, 1969р.н. - колишній чоловік дочки, громадянин Нігерії, зареєстрований з 28.10.2003р.; 7. ОСОБА_8, 2002р.н. - онука, реєстрація з 10.12.2002р.; 8. ОСОБА_9, 2004р.н. - онук, реєстрація з 13.04.2004р. Власник особового рахунку ОСОБА_5 06.03.2007р. виписався з квартири АДРЕСА_4, передавши чергу в квартвідділі на одержання житла колишній дружині - ОСОБА_11 Згідно ордера виданого Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 15.09.2009р. з кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_11 разом з двома синами - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виписались для перепрописки за адресою: АДРЕСА_13. В квартирі залишилась прописаною сім'я ОСОБА_7 в кількості чотирьох осіб. Особовий рахунок неприватизованої двокімнатної кв. АДРЕСА_4 залишився на ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_2, будучи розлученим з 20.08.2009р. з ОСОБА_6, знявся з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою для перереєстрації до нової родини лише 04.11.2011р.. ОСОБА_6 від другого шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві народила третю дитину, сина - ОСОБА_21, батько дитини - ОСОБА_1 громадянин ФР Нігерії постійно проживав у вказаній республіці. Дитина була зареєстрована 06.12.2011р. за місцем прописки матері ОСОБА_6 Остання 09.02.2012р. виїхала до другого чоловіка в ФР Нігерію разом з новонародженою дитиною, не попередивши рідних, залишивши за місцем прописки двох малолітній дітей. З дня виїзду та по теперішній час малолітніми дітьми опікується їх батько ОСОБА_2, який з 2000р. постійно проживав в м. Києві. В зв'язку з проведенням ремонтних робіт в кв. АДРЕСА_4 діти проживали за місцем прописки свого батька ОСОБА_2: АДРЕСА_3. ОСОБА_2 разом з дітьми від першого шлюбу (ОСОБА_6) після ремонту квартири переселився за місцем реєстрації дітей в кв. АДРЕСА_4 (а.с.57-58).

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України визначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 в'їхав до України 23.10.2012р., виїхав 04.11.2012р., та в подальшому в'їхав до України лише 17.06.2013р., а ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхав за межі України 09.02.2012р. (а.с.96).

Згідно договору оренди квартири від 17.06.2013р., укладеного між ОСОБА_20 та Крісом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, вбачається, що Орендодавець здає, а Орендар приймає в тимчасове користування 1 кімнатну квартиру, загальною площею 27,92кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, на термін з 17.06.2013р. по 17.01.2013р. (а.с.59-60).

Водночас, з посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 вбачається, що з 17.01.2014р. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.61).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відтак, судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що малолітній син ОСОБА_6 та ОСОБА_1 - ОСОБА_21, не проживав в спірній квартирі з часу смерті матері - ОСОБА_6, оскільки проживав за місцем проживання батька - ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Сімейного кодексу України якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до ст.107 ЖК ( 5464-10 ) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. ( 1993-12 ) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р.).

Таким чином, станом на час проведення реєстрації ОСОБА_2 - 12.07.2013р. в кв. АДРЕСА_4, де були зареєстровані його неповнолітні діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та ОСОБА_21 - син колишньої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_6, батько та законний представник якого - ОСОБА_1 не був зареєстрований у спірній квартирі, реєстрації місця проживання на території України не мав, а інших законних представників у ОСОБА_21 не було, водночас останній протягом більш як року не проживав та не користувався спірною квартирою, тому суд дійшов висновку, що при проведенні вселення та реєстрації місця проживання ОСОБА_2 було дотримано відповідний порядок.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Водночас, вимоги Позивача про визнання вселення і реєстрації ОСОБА_2 та його неповнолітнього сина ОСОБА_7, 2010р.н. в квартиру АДРЕСА_4 не відповідають встановленим ст. 16 ЦК України способу захисту права, водночас, суд вважає, що Позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про визнання рішення Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві про реєстрацію місяця проживання ОСОБА_2 в квартирі незаконним в порядку ст. 6 Кодексу України про адміністративне судочинство,

Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частинами 4, 5 ст. 9 Житлового кодексу УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

В судовому засіданні Позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження наявності обставин та підстав для виселення ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_4. Щодо виселення з вказаної квартири ОСОБА_3, яка за вказаною адресою не зареєстровано, суд виходить з того, що Позивачем не доведено відповідними доказами того факту, що остання будь-яким чином порушує права малолітнього ОСОБА_21 щодо користування квартирою АДРЕСА_4 або перешкоджає його проживанню у вказаній квартирі.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, законного представника ОСОБА_21, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, законного представника ОСОБА_7, Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання вселення і реєстрації в квартирі незаконним та про виселення, - не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 9, 58, 61, 63, 64, 65, 71, 103, 106, 116 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 16, 29 ЦК України, ст. 14 СК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, законного представника ОСОБА_21, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, законного представника ОСОБА_7, Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України в м.Києві, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання вселення і реєстрації в квартирі незаконним та про виселення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: