Справа № 350/435/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2146/2016
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г.В. Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ ПРОСТО-страхування до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника ПАТ ПРОСТО-страхування на заочне рішення Рожнятівського районного суду від 12 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

05.04.2016 року ПАТ ПРОСТО-страхування звернулася до суду із даним позовом посилаючись на те, що 07 грудня 2014 року приблизно о 22 годині 05 хвилин, у с. Райгород, Немирівського району, Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «MAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належного ТзОВ «Одрі», цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «ПРОСТО-страхування», під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належного ОСОБА_4, яким керував ОСОБА_5

Постановою Рожнятівського районного суду від 17 грудня 2014 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Постраждалим внаслідок ДТП є ОСОБА_4, який повідомив страхову компанію про настання дорожньо - транспортної пригоди та надав всі передбачені законодавством документи.

ПАТ «ПРОСТО-страхування» на виконання умов договору страхування, згідно рахунку, на підставі акту огляду транспортного засобу, розрахунку фізичного зносу транспортного засобу, ремонтної калькуляції, страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування перерахувала ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 50 000 гривень.

Вважає, що страхова компанія має право на регресне відшкодування фактичних витрат на виплату страхового відшкодування потерпілому, оскільки відповідач, як водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив страховика у строки і за умов, визначених законом, про настання страхового випадку.

Просили стягнути з ОСОБА_2 на їх користь страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 000 гривень та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 12.09.2016 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ ПРОСТО-страхування подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним та необгрунтованим.

Зазначив, що суд першої інстанції посилається на постанову ВСУ від 16.09.2015 року, відповідно до якої сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування шкоди.

Приймаючи дану позицію ВСУ, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ ПРОСТО-страхування. Оскільки законодавцем чітко встановлено обовязок страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу протягом трьох днів письмово повідомити страховика про подію, що має ознаки страхового випадку, а у разі такого неповідомлення страховик набуває право регресу до страхувальника.

Оскільки закон прямо передбачає можливість звернення страховика з регресним позовом до страховика або водія забезпеченого странспортного засобу в разі відсутності довідомлення учасника ДТП (яким також є відповідач) про настання страхового випадку в передбачений законом строк, то висновок суду у справі, що розглядається, про відсутність у відповідача обовязку повідомити страхову компанію про настання страхового випадку, також є помилковим.

Не грунтується на вимогах закону й висновок суду про те, що факт виплати страхового відшкодування підтверджує своєчасність повідомлення страховика про настання страхового випадку.Вважають, що судом першої інстанції було безпідставно взято за основу позицію ВСУ, викладену в постанові від 16.09.2015 року, що призвело до ухвалення незаконного рішення в даній справі.

Також не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідач не є власником керованого ним у день вчинення ДТП транспортного засобу, не перебував у трудових відносинах з ТзОВ Одрі, та відповідно договору обовязкового страхування з позивачем не укладав, тому здійснене страховою компанією страхове відшкодування ОСОБА_4, за наявності для цього правових підстав, у порядку регресу може підлягати стягненню з власника джерела підвищеної небезпеки.

ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ст.126 КУпАП не притягався, оскільки у відповідача в момент ДТП був наявний поліс страхування і йому було відомо, що цивільно-правова відповідальність власника автомгобіля MAN була застрахована в АТ ПРОСТО-страхування. Вважають, що ОСОБА_2, як водій, що кер4ував отриманим від ТзОВ Орді автомобілем, перебрав як права, так і обовязки, повязані з керуванням транспортного засобу, передбачені ПДР України, КУпАП та ЦК України.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 7 грудня 2014 року у с. Райгород Немирівського району Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Внаслідок ДТП автомобілі «MAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та ««Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, отримали механічні пошкодження, що підтверджується копією довідки № 9473320 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої ДПС м. Немирів УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області (а.с. 9-10).

ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2, який не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault», під керуванням ОСОБА_5, завдавши автомобілям технічних пошкоджень, що підтверджується копією постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської областіа від 17 грудня 2014 року, якою відповідача визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а. с. 11).

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

31 січня 2014 цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Одрі» перед третіми особами за спричинення збитків внаслідок ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу марки «MAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована ТзОВ «Одрі» у ПАТ "ПРОСТО страхування" на суму страхового відшкодування заподіяної майну шкоди в розмірі 50 тисяч гривень, що підтверджується копією поліса № АС/9548303, обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 3).

31 березня 2015 року ОСОБА_4, який є власником автомобіля «Renault», звернувся до страхової компанії із заявою відповідного зразка про здійснення страхового відшкодування, що підтверджується копією заяви (а.с. 31).

ПАТ "ПРОСТО-страхування" на виконання умов договору страхування здійснила страхове відшкодування та перерахувала ОСОБА_4 50 000 гривень, що підтверджується копією страхового акта №104713 від 22 квітня 2015 року (а.с. 32).

Автомобіль марки ««Renault» отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зазначеного коефіцієнта фізичного зносу його складових, що підлягають заміні складає 166 540 гривень, що підтверджується копією протоколу огляду транспортного засобу від 12 грудня 2014 року та копією звіту №121 про оцінку автомобіля від 18 грудня 2014 року (а.с.25-30,12-21).

Відповідно до підпункту ґ підпунку 38.1.1 пункуту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 цього ж Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу, пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Постановою Верховного суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284 цс15, аналізуючи вищевказані правові норми, зазначають, що обов'язок особи повідомити про настання дорожньо - транспортної пригоди в установленому законодавством порядку необхідний для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо - транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2, автомобілі «MAN» та «Renault» отримали механічні пошкодження. Цивільна відповідальність автомобіля, яким керував ОСОБА_2, була застрахована ПАТ «ПРОСТО страхування», тому після настання страхового випадку на підставі поданої потерпілим в результаті ДТП заяви, позивачем була здійснена страхова виплата останньому.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він був зафіксований правоохоронними органами. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тобто, наявність срахового випадку та необхідність проведення виплат від повідомлення страховика про ДТП відповідачем не залежала.

Відповідач, будучи особою, причетною до ДТП, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 не повідомив страховика про настання страхового випадку, однак про факт даної ДТП повідомив власника транспортного засобу, керівника ТзОВ «Одрі». А страховик належним чином про даний факт був повідомлений вигодонабувачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно розяснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року - відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - обєктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Порядок здійснення страхового відшкодування визначений розділом ІІІ вищезгаданого закону.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач позову не визнає, а позивачем не доведено, що неповідомлення його відповідачем у встановлений законом строк про настання страхового випадку, зумовило проведення безпідставних страхових виплат. На підставі договору страхування та відповідно до Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язок по відшкодуванню шкоди в межах страхового ліміту належить страховику, а тому перекладати його на особу, винну у вчиненні ДТП, суд не вбачає підстав.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ ПРОСТО-страхування відхилити.

Заочне рішення Рожнятівського районного суду від 12 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6