У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 9 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 63 000 доларів США зі сплатою 11,90% річних з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2031 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» продав, а ПАТ «Дельта Банк» придбав права вимоги за кредитним договором.

У подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 11 серпня 2014 року виникла заборгованість в сумі 47 474,57 доларів США, що еквівалентно 608 907,79 грн, яку банк просить стягнути.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 643 148,15 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів набуття права вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором та дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з договорів купівлі-продажу права вимоги вбачається набуття позивачем права вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором. Крім того, встановивши, що позичальник не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 11 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 63 000 доларів США зі сплатою 11,90% річних з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2031 року.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Кредитор у зобов'язані може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги) (ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Пунктом 10.5 кредитного договору від 11 червня 2008 року встановлено, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання за цим кредитним договором, а також за угодами, пов'язаними із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

Із виписки договору купівлі-продажу права вимоги, укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», судом апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ «Сведбанк» продав (відступив), а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги і сплатив загальну купівельну ціну.

15 червня 2012 року ПАТ Дельта Банк» продав ПАТ «Альфа Банк» права вимоги, які набув за договором купівлі-продажу 25 травня 2012 року.

Із витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року апеляційний суд встановив, що ПАТ «Альфа Банк» набув права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3

Згідно з п. 2.3 договору обов'язок продавця з передачі покупцеві прав вимоги вважається виконаними з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року акт приймання-передачі - це письмовий документ, яким документально оформлюється фактична передача прав вимоги від продавця до покупця та який укладається між продавцем та покупцем.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на кредитний договір від 9 червня 2008 року, а до суду подав кредитний договір від 11 червня 2008 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 червня 2008 року з ОСОБА_3 кредитний договір не укладався і доказів на підтвердження продажу ПАТ «Сведбанк» прав вимоги за кредитним договором від 11 червня 2008 року не надано.

Апеляційний суд таких висновків суду першої інстанції належними і допустимим доказами не спростував та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Документи, які засвідчують права вимоги за кредитним договором, й інформація, яка є важливою для їх здійснення, позивачем при зверненні до суду не надано, як і не надано акт приймання-передачі прав вимоги, тому висновок суду апеляційної інстанції про набуття позивачем права вимоги саме за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3 11 червня 2008 року, у порушення п. 4 ст. 60 ЦПК України, ґрунтується на припущеннях, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження вказаної обставини.

Крім того, стягуючи заборгованість за кредитним договором, укладеним 9 червня 2008 року, суд апеляційної інстанції не перевірив розрахунок заборгованості на час відступлення права вимоги.

Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_3 визнала факт укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, дійшов передчасного висновку про задоволення позову, залишивши поза увагою те, що відповідач визнавала укладення кредитного договору 11 червня 2008 року, а суд стягнув заборгованість за кредитним договором, укладеним 9 червня 2008 року.

Суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, не перевірив, чи порушені права позивача, за захистом яких він звернувся, не врахував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова