Номер провадження: 22-ц/785/5930/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Фальчука В.П.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ВАТ транспортного будівництва «Одестрансбуд», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, посилаючись на те, що він з 1982 року поживає у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15-а, що належить ВАТ транспортного будівництва «Одесатрансбуд». З моменту вселення позивач постійно мешкає у зазначених кімнатах гуртожитку та сплачує комунальні послуги.

Також ОСОБА_2 зазначив, що він добросовісно, відкрито, проводжує володіти вказаним майном більш ніж 30 років, на підставі чого просив визнати за ним право власності на кімнату №2 та кімнату №3 у АДРЕСА_1, що складає 29/100 у вказаній квартирі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у попередніх судових засіданнях позов не визнав.

Треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ВАТ транспортного будівництва «Одестрансбуд», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, на підставі рішення Приморського виконкому райради від 06.08.1982 року № 301 було видане посвідчення № 56, про надання в користування кімнати № 2 квартири № 10 по вул. Гамарника (зараз Семінарська), будинок № 15-а в м. Одесі.

З виписки з протоколу сумісного засідання адміністрації профкому ЖКО тресту «Одестрансбуд» від 26.04.1990 року, вбачається факт приєднання кімнати № 3 до кімнати № 2 квартири № 10 по вул. Гамарника (зараз Семінарська, 15-а) в м. Одесі.

Згідно з довідки з виписки з домової книги про склад сімї та прописку від 08.10.2015 року вбачається, що позивач та треті особи зареєстровані та проживають за спірною адресою.

Також судом встановлено, що позивач проживає за спірною адресою з 1982 року.

Згідно свідоцтва про право власності на будинок № 027/99 від 15.11.1999 року, власником будинку № 15-а по вул. Семінарській в м. Одесі є ВАТ транспортного будівництва «Одестрансбуд». Право власності зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» за №19м/с стр. 97 р. 3281.

З балансової довідки № 87 від 27.11.2015 року, вбачається, що на балансі ДП «УМИТ» ТОВ «Одестраснбуд» перебувають основні фонди, а саме гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15а.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто добросовісним є таке володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суд надаючи оцінку добросовісності володіння позивачем вказаним приміщенням, обґрунтовано зазначив, що позивач знав про те, що вказана будівля належить відповідачу, оскільки позивач вселявся та проживав за зазначеною адресою саме за його згодою, що свідчить про те, що вказане володіння не є добросовісним, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Також суд, надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, вірно зазначив, що правовою підставою для проживання за зазначеною адресою є договір найму.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

На момент укладення вказаного договору, вказане майно належало до державного житлового фонду.

За змістом ч.3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд приймаючи рішення посилався на те, що позивачем укладався договір найму спірного приміщення, що не відповідає матеріалам справи, так як жодних договорів найму позивачем ніколи не укладалось, не приймаються судом до уваги, оскільки на балансі ДП «УМИТ» ТОВ «Одестраснбуд» ТОВ «Одестраснбуд» перебувають основні фонди, а саме гуртожиток, який знаходиться саме за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15а, тобто правовою підставою для проживання позивача за зазначеною адресою є договір найму, так як вказане майно належало до державного житлового фонду на момент укладення договору найму, що відповідає ст. 61 ЖК УРСР.

Доводи апелянта стосовно помилкового висновку суду який зазначив, що позивач знав, що будівля належить відповідачу, а тому володіння не було добросовісним, що не відповідає фактичним обставинам справи, також не приймаються судом до уваги, оскільки ОСОБА_2 вселявся та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, саме за згодою ТОВ «Одестраснбуд» на балансі якого знаходиться гуртожиток, що свідчить про те, що вказане володіння не є добросовісним.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_6