АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4712/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Вербової І.М.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Універсал Банк» звертаючись з позовом до суду ставив питання про стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №075-2008-1282 від 23.04.2008 року в сумі 145 928,95 доларів США. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ними (ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_4 23.04.2008 року було укладено кредитний договір за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 134 474 доларів США. Вони виконали свої зобов'язання за кредитним договором, видавши кредитні кошти шляхом банківського переказу коштів на рахунок позичальника. Однак, ОСОБА_4 не виконує взяті на себе зобов'язання. Також не були виконані ці зобов'язання позичальника і поручителем ОСОБА_5 яка також згідно умов договору поруки від 23 квітня 2008 року поручилась перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №075-2008-1282 від 23.04.2008 року в сумі 145928,95 доларів США.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та постановлення нового про відмову у задоволенні позову. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленою про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи встановлено, що 23.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №075-2008-1282 (на придбання майна), відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові коштів сумі 134 474 доларів США зі строком кредитування по 10.04.2038 року включно , а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,75% річних (базова процентна ставка) в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором №075-2008-1282 від 23.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №075-2008-1282, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №075-2008-1282 від 23.04.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Порука за цим договором припиняються із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору заборгованість за кредитним договором №075-2008- 1282 від 23 квітня 2008 року станом на 26.05.2015 року становила 145928,95 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 608,29 доларів США; сума дострокового стягнення - 129 742,43 доларів США; заборгованість за відсотками - 15 509,11 доларів США; заборгованість за підвищеними відсотками - 69,12 доларів США.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_4 виходив з доведеності заявлених позовних вимог. Вказуючи при цьому на відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності з урахуванням того, що відповідачем ОСОБА_4 після погашення заборгованості на вимогу позивача в 2010 році, періодично до 2014 року вносилися кошти, які зараховувалися банком в рахунок сплати.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом в 2015 році вже після того як рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року було визнано припиненою з 13 жовтня 2010 року поруку ОСОБА_5 за договором поруки від 23.04.2008 року №075-2008-1282, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині відмови у задоволенні вимог заявлених ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в цій частині не перевірялося.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_4 вказував на те, що судом першої інстанції були грубо порушені норми ст. 61 ЦПК України, які призвели до того, що суд помилково вважав, що 13 квітня 2010 року не настало дострокове повернення кредиту за кредитним договором, а відтак з зазначеної дати не почався перебіг строку позовної давності щодо вимог банку про повне повернення тіла кредиту та нарахованими на той момент відсотками.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року було встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 23 квітня 2008 року №075-2008-1282, ПАТ «Універсал Банк» 13 березня 2010 року надіслано позичальнику вимогу про необхідність сплатити прострочену заборгованість за кредитом, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконань. Та повідомило, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Таким чином ПАТ «Універсал Банк» відповідно до положень ст. 1050 ЦК України та п.5.2.5. кредитного договору скористалось правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання з 10 квітня 2038 року на 13 квітня 2010 року (тридцять перший календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту).

Оскільки, умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Отримавши вимогу банку від 13 березня 2010 року, ОСОБА_4 вже 09.04.2010 року вжив дій по усуненню порушень умов кредитного договору по сплаті тіла кредиту, за відсутності на той час заборгованості по сплаті процентів, та станом на 10.08.2011 року здійснив в повному обсязі погашення простроченої на той час заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи - розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, прострочена заборгованість по тілу кредиту та по процентам виникла 10.05.2014 року, в подальшому погашалась лише частково, останнє внесення коштів на погашення заборгованості мало місце 10.11.2014 року.

За таких обставин у банку не було підстав вважати, що термін повернення кредиту настав у строки, визначені п.5.2.5 кредитного договору та зазначеного у вимозі від 13 березня 2010 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, так як з виписки по рахунку позичальника, умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитним договором у порядку п. 2.4 виконувалися позичальником до листопада 2014 року, кошти у сумі 1 455,00 доларів США вносилися на поточний рахунок. Після цього, позичальник припинив виконання кредитного договору. У свою чергу з позовом ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду у серпні 2015 року - тобто в межах строку позовної давності.

Не може бути покладено в основу судового рішення в і посилання відповідача на висновки Верховного Суду України, що викладені у Постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15. З урахуванням того, що позичальником до 10.11.2014 року включно здійснювалися погашення заборгованості. А відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції проігнорував багаторазові ( в письмових запереченнях, в письмових поясненнях, а також надані під час судового розгляду) заяви про те, що розрахунок заборгованості наданий позивачем не відповідає умовам кредитного договору, оскільки містить цифри, що не відповідають графіку погашення, який є невід'ємною частиною кредитного договору, не перевірив невідповідність наданої виписки з особового рахунку з елементарним арифметичним розрахунком, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_4 не надав доказів на спростування наданого позивачем розрахунку як в частині розміру заборгованості за кредитним договором так і його складових.

У той час як позивачем при наданні пояснень зазначалися підстави щодо вчинення дій: зарахування коштів, перерахування, нарахування відсотків пені та інших складових.

Рішення суду також свідчить про дослідження судом доводів відповідача та надання ним правового обґрунтування.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказував, що суд в порушення норм матеріального права не взяв до уваги та прийшов до помилкового висновку, що заявами на переказ готівки з призначенням платежу « поповнення рахунку» здійснював дію з метою погашення заборгованості. Однак такі дії аж ніяк не можуть свідчити про визнання позичальником свого боргу за кредитним договором. Суд першої інстанції помилково вважав, що відкритий ним в банку позивача поточний рахунок існує лише виключно для виконання умов кредитного договору, а відтак будь-яке зарахування коштів на цей рахунок є виключно погашенням кредиту яким переривається перебіг строку позовної давності.

Зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування постановленого судового рішення з урахуванням того, що згідно п.2.1.3. кредитного договору №075-2008-1282, однією з умов видачі та погашення кредиту є відкриття позичальником поточного рахунку НОМЕР_1 (НОМЕР_2) у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

З цією метою (видачі/одержання та погашення кредиту), за заявою-підтвердженням ОСОБА_4 про відкриття поточного рахунку - номер балансового рахунку НОМЕР_2 (номер особового рахунку НОМЕР_1) між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 22 квітня 2008 року укладено договір №00099428 банківського обслуговування фізичної особи.

Згідно п.1.2. якого, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами, що обліковуються на його рахунках на умовах встановлених діючим законодавством та Умовами. При цьому, згідно п.4.1. цього договору, для своєчасного виконання грошових зобов'язань клієнта перед банком, в тому числі погашень платежів та комісій, погашень кредитів або відсотків або будь-яких інших грошових зобов'язань клієнта перед банком, що витікають з цього договору або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між сторонами (в т.ч. кредити всіх видів) та/або тарифів та/або додатків до таких договорів клієнт уповноважує банк списувати кошти з рахунків клієнта у випадках, коли клієнт мас грошові зобов'язання перед банком та не сплачує їх у встановленому порядку та строки.

При цьому, згідно п.2.4. кредитного договору №075-2008-1282, позичальник зобов'язується щомісячно в дати погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок. відкритий згідно п.2.1.3. даного договору. Позичальник доручає самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника у порядку та черговості, визначених п.2.8. цього договору та іншими умовами договору.

Згідно п.2.10. кредитного договору, у випадку, якщо на поточному рахунку позичальника, вказаного в п.2.1.3. договору, знаходиться сума більша ніж сума щомісячного платежу на день погашення, розмір якого визначений в п.2.4,-2.5. цього договору, відбувається погашення лише суми щомісячного платежу. Решта суми залишається на такому поточному рахунку позичальника до настання наступної дати погашення щомісячного платежу.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 не надав до суду належних та допустимих доказів в розумінні положень ст. 58, 59 ЦПК України, які б свідчили про те, що протягом 2010 - 2015 років він використовував відкритий ним поточний рахунок в банку в особистих потребах, як і доказів того, що банк чинив йому перешкоди в використанні коштів на свій розсуд.

Також не було надано до суду доказів на підтвердження того, що дії позивача ( зарахування коштів, які перебували на поточному рахунку в рахунок зобов'язань за договором кредиту) визнанні неправомірними, тощо.

Крім того, ОСОБА_4 не було надано до суду доказів щодо наявності декількох рахунків, а відтак неправомірних дій позивача щодо списання коштів з таких рахунків.

Вказуючи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на необхідність витребування та перевірки доказів по справі, апелянтом не було взято до уваги те, що згідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Також у ході апеляційного розгляду справи відповідачем ОСОБА_4 було подано клопотання щодо постановлення окремої ухвали та направлення її до Національного банку України в частині невідповідності облікової політики ПАТ «Універсал банк» нормам чинного законодавства та до відповідних органів прокуратури України в частині фактів підробки первинних бухгалтерських документів.

Відповідно до положень ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов

Враховуючи, що за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів визнала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права та за відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про підробку банком первинних бухгалтерських документів, правових підстав для постановлення окремої ухвали нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: