АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5224/16 Справа № 208/8304/15 Головуючий у 1 й інстанції - Ричка С.О. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України та Концерну «Військессетменеджмент» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу уповноваженого органу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зобов'язання уповноваженого органу вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом Міністра оборони України № 2-ДП від 16.03.2015 року він був призначений тимчасово виконуючим обов'язки генерального директора Концерну «Воєнремсервіс» (правонаступник - Концерн «Військессетменеджемент»). Наказом Міністра оборони України № 31-ДП від 06.10.2015 року його звільнено від тимчасового виконання обов'язків генерального директора Концерну «Військессетменеджемент». На його думку зазначений наказ Міністра оборони України є незаконним, а звільнення з посади т.в.о. генерального директора Концерну «Військессетменеджемент», - проведено уповноваженим органом з грубим порушенням вимог чинного законодавства України про працю, а тому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністра оборони України № 31-ДП від 06.10.2015 року; поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора Концерну «Військессетменеджемент» (місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код за ); стягнути з Концерну «Військессетменеджемент» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 27930,85 грн. за період з 06.10.2015р. по 31.03.2016р.; стягнути з держави, в особі Міністерства оборони України, на його користь 50000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення; зобов'язати Міністерство оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код за ) укласти з ним, як з переможцем конкурсного відбору на заміщення вакантної посади керівника Концерну «Військессетменеджмент», контракт і призначити на посаду генерального директора Концерну «Військессетменеджемент»; відповідно до вимог ч.4 ст. 235 КЗпП України та п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України допустити рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до негайного виконання, судові витрати у справі покласти на відповідачів.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства оборони України № 31-ДП від 06.10.2015 року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора Концерну «Військессетменеджмент» місцезнаходження: 03168 м. Київ пр.Повітрофлотський, 6 )

Стягнуто з Концерну «Військессетменеджмент» (місцезнаходження: 03168 м. Київ пр.Повітрофлотський, 6 ) на користь позивача ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 27930,85 грн. за період з 06.10.2015р. по 31.03.2016р. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач - Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 березня 2015 року наказом Концерну «Військторгсервіс» (по особовому складу) № 33-а «Про прийняття на роботу» ОСОБА_2 прийнято на посаду головного спеціаліста відділу по роботі з державними підприємствами Концерну «Військторгсервіс» з встановленням строку випробування 1 (один) місяць.

16 березня 2015 року наказом Міністра оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) № 2-ДП Тимчасове виконання обов'язків Генерального директора Концерну «Воєнремсервіс» покладено на головного спеціаліста сектору по роботі з державними підприємствами Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_2 (за його згодою).

Як вбачається з наказу Міністра оборони України № 141 від 31.03.2015 року «Про перейменування Концерну «Воєнремсервіс» та внесення змін до його Статуту» перейменовано Концерн «Военремсервіс» (ідентифікаційний код 33689872) у Концерн «Військессетменеджмент» (ідентифікаційний код 33689872).

29.05.2015 року відбулося засідання постійно діючої комісії для проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, якою конкурсна пропозиція позивача визнана найкращою, а його, відповідно, оголошено переможцем конкурсного відбору (за таке рішення комісії проголосувало 9 її членів, 1 - утримався).

Ураховуючи те, що протягом двох місяців з дня видання Міністром оборони України наказу № 2-ДП від 16.03.2015 року, позивача так і не було призначено генеральним директором Концерну «Військессетменеджмент» і відповідно не укладено з ним контракт (незважаючи на участь і перемогу у конкурсному відборі), а також те, що позивач тривалий час після спливу двомісячного терміну продовжував виконувати обов'язки генерального директора Концерну з розпорядження та відома Міністерства оборони України, позивач вважається робітником, який затверджений Уповноваженим органом на цій посаді.

Згідно з Наказом Міністра оборони України № 31-ДП від 06.10.2015 року позивача було звільнено від тимчасового виконання обов'язків генерального директора Концерну «Військессетменеджемент».

З матеріалів справи вбачається, що на час звільнення, позивача 01 вересня 2015 року вже було звільнено за угодою сторін з посади головного спеціаліста сектору по роботі з державними підприємствами Концерну «Військторгсервіс», на якій він працював до переведення на посаду т.в.о.генерального директора Концерну «Військессетменеджмент».

Судом встановлено, що незважаючи на те, що позивача було призначено на посаду т.в.о. генерального директора Концерну «Військессетменеджмент» не з числа його працівників (на час призначення працював на посаді головного спеціаліста сектору по роботі з державними підприємствами Концерну «Військторгсервіс»), Міністерством оборони України, в порушення вимог абз.3 п.2 Роз'яснення, позивачу перед звільненням не була запропонована будь-яка інша робота з урахуванням його спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи.

В наказі Міністра оборони України № 31-ДП від 06.10.2015 року не міститься жодних посилань на норми КЗпП України та підстави, встановлені ним, з яких позивача звільнено із займаної посади.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 8, 43, 55, 56, 124 Конституції України; ст.ст. 2, 51, 21, 22, 23, 24, 47, 235, 237-1 КЗпП України, обґрунтовано виходив з того, що спірним наказом про звільнення порушено трудові права позивача, тому такі підлягають захисту шляхом визнання наказу незаконним та скасування, поновлення позивача на посаді.

В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги - відхиленню, оскільки не спростовують висновків суду щодо встановлених обставин справи, стосуються переоціники доказів та фактично зводяться до незгоди з цими висновками. Суд першої інстанції в цій частині правильно визначився з характером спірних відносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам процесуального і матеріального права.

Вирішуючи питання щодо стягнення з Концерну «Війсткессетменеджмент» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 27930,85 грн. суд першої інстанції не врахував, що згідно ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату робітнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 5 р. IV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід), заробітна плата ОСОБА_2 за серпень складає 5796,15 грн., за вересень - 3094,77 грн. (а.с. 132).

У серпні 2015 року - 20 робочих днів, у вересні 2015 року - 22 робочі дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 211,69грн. (5796,15 + 3094,77) : 42).

Для проведення вірного розрахунку необхідно прийняти до уваги, що під вимушеним прогулом розуміють час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.

Крім того, суд першої інстанції помилково здійснив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 06.10.2015 року, тобто дня яким датується видача спірного наказу про звільнення, в той час як вимушеним прогулом позивача є період з 07.10.2016 року, тобто 124 дня (07.10.2015 року по 31.03.2016 року включно).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, з Концерну «Військессетменеджмент» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року в розмірі 26249 грн. 56 коп. (211,69 грн. х 124 дн.)з відрахуванням обов'язкових платежів і зборів .

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись ст.237-1 КЗпП України, обґрунтовано посилався на те, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки про спричинення йому такої шкоди свідчить сам факт незаконного звільнення, в результаті якого було порушено нормальні життєві зв'язки позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції з урахуванням тривалості неправомірних дій відповідача, характеру заподіяної шкоди та обсягу перенесених позивачем страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості підлягає зміні, а розмір стягнутої моральної шкоди - зменшенню до 200 грн., в задоволенні решти позовних вимог в цій частині слід відмовити.

В порядку ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 406 грн. 85 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України- задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року - змінити в частині визначення розміру стягнення з Концерну «Військессетменеджмент» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат.

Стягнути з Концерну «Військессетменеджмент» (місцезнаходження: 03168 м. Київ пр. Повітрофлотський, 6 ) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року в розмірі 26249 грн. 56 коп. та моральну шкоду у розмірі 200 грн. 00 коп.

Стягнути з Міністерства оборони України та Концерну «Військессетменеджмент» в дохід держави судовий збір в розмірі по 406 грн. 85 коп. з кожного.

В решті рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В. Лаченкова