АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/6261/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1560/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

секретар Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта в режимі відеокоференції,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з цим позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк»), вказувала, що з 23 квітня 2014 року вона працювала на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) у відділенні №6 ПАТ «ВіЕйБі Банк» у місті Хмельницькому.

25.02.2015 року відповідач телеграмою повідомив її про те, що згідно наказу №66 від 25.02.2015 року з 2 березня 2015 року її переміщено на нове робоче місце за адресою м. Київ, пр. Повітрофлотський, 23/26, відділення №67.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» №93-п від 19.03.2015 року її було звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

Вважала своє звільнення незаконним, оскільки порушено вимоги ч.3 ст. 184 КЗпП України, яка передбачає гарантії одиноким матерям у разі їх звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Тому просила визнати наказ №93-п від 19.03.2015 року незаконним, поновити її на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) ПАТ «ВіЕйБі Банк», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням усіх обовязкових платежів і внесків, відшкодувати з відповідача на її користь 3000 грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2015 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) ПАТ «ВіЕйБі Банк». Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7472,50 грн., з яких підлягають вирахуванню обов'язкові платежі та внески. Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність його висновків обставинам справи, порушення норм матеріального права. На думку апелянта, судом не враховано, що у звязку з початком процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та закриття відділення №6 у місті Хмельницькому, пунктом 11 наказу № 83 від 03.02.2015 року переміщено усіх працівників цього відділення до найбільш територіально наближеного відділення №67 в м. Київ. ОСОБА_1 було встановлено нове робоче місце у відділенні № 67 (м.Київ), а з 16.03.2015 року у відділенні № 78 (м.Київ), на якому вона була відсутня в період з 10.03.2015 року по 19.03.2015 року, тому її правомірно звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП України. Під час здійснення розрахунку середнього заробітку судом не перевірено, чи отримує ОСОБА_1 заробіток за місцем нової роботи або допомогу по безробіттю, що впливає на розмір розрахунку за час вимушеного прогулу. Крім того, у рішенні не вказано, на посаду у якому саме відділенні банку поновлено позивачку, хоча відділення банку, в якому вона працювала, закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року частково задоволено касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2». Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 вересня 2015 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Позивач в судове засідання не зявилася, письмовою заявою просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції не в повній мірі зясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 з 23.04.2014 року працювала експертом (з продажу, роздрібний бізнес) у відділенні № 6 публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» в м. Хмельницькому.

ОСОБА_1 є одинокою матірю, оскільки сама виховує і утримує малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько якого, ОСОБА_4, помер 21.02.2013 року.

З 21.11.2014 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію.

Наказом № 83 від 03.02.2015 року, виданим уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк», з 05.02.2015 року зупинено діяльність відділення №6 банку і переміщено працівників цього відділення з м. Хмельницького до відділення № 67 ПАТ «ВіЕйБі Банк» у м. Київ.

Наказом №66-п від 25.02.2015 року ОСОБА_1 переміщено та встановлено робоче місце з 2 березня 2015 року у відділенні №67 у м. Києві, про що відповідач повідомив її телеграмою від 25.02. 2015 року.

Про подальше переведення на робоче місце у відділення №78 м. Київ з 16.03.2015 року позивач не попереджувалася і з таким наказом не була ознайомлена.

На нове робоче місце ОСОБА_1 не зявилася.

Наказом уповноваженої особи Фонду №93-п від 19.03.2015 року ОСОБА_1, експерта (з продажу, роздрібний бізнес) Відділення № 6, звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача здійснено з порушенням ч.3 ст. 184 КЗпП України, тому її слід поновити на попередній роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.03.2015 року по дату ухвалення рішення та стягнути відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Проте з такими висновками не можна погодитися в повному обсязі, зважаючи на таке.

Так, частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

На ОСОБА_1 як одиноку матір дитини віком до чотирнадцяти років поширюються гарантії щодо неможливості її звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в тому числі й з підстав, передбачених п.4 ст. 40 КЗпП, за прогул, тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що її звільнення здійснене з порушенням закону - ст. 184 КЗпП.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо способу захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції припустився помилки.

Так, апеляційним судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» здійснюється процедура ліквідації цього банку.

Згідно зі ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Національним банком України 10.02.2015 року внесено запис про виключення відділення № 6 ПАТ «ВіЕйБі Банк» з Державного реєстру банків з 05.02.2015 року, відтак відділення припинило свою діяльність з цієї дати.

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» № 26 від 25.11.2014 року у звязку зі зміною організації праці прийнято рішення про скорочення у строк до 02.02.2015 року у штатному розкладі банку усіх штатних одиниць по департаментах та відділень банку, у тому числі й по відділенню № 6; на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України вирішено повідомити працівників про наступне звільнення не пізніше як за два місяці до дати звільнення, у тому числі й експерта (з продажу, роздрібний бізнес) відділення № 6 ОСОБА_1

При цьому банком направлено інформацію про заплановане масове вивільнення працівників до територіального органу Державної служби зайнятості.

Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України у випадку, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника) виплатити працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визнає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Аналогічні розяснення містить пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, порушене право позивачки внаслідок звільнення з порушенням вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України підлягає захисту шляхом поновлення на посаді.

Судом не враховано, що при ліквідації установи гарантії, передбачені ст. 184 КЗпП України, не можуть бути застосовані, оскільки звільнення таких жінок не є підставою для їх поновлення в установу, яка ліквідується, а є підставою для дотримання гарантій щодо подальшого працевлаштування органами зайнятості.

Відтак з врахуванням наведеного порушене право позивачки внаслідок звільнення з порушенням вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України підлягає захисту шляхом зміни формулювання підстав звільнення та визнання ОСОБА_1 звільненою за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. Оскільки дата звільнення не підлягає зміні, а роботодавець провів повний розрахунок з позивачкою на час звільнення, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до ст. 237-1 ЦПК України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції належно врахував порушення законних прав позивача внаслідок звільнення її з роботи, моральні страждання, втрату нормальних життєвих звязків і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя і вірно визначився з розміром відшкодування завданої моральної шкоди, визначивши його у 1000 грн.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, його негайного виконання, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, визнавши ОСОБА_1 звільненою з посади експерта (з продажу, роздрібний бізнес) Відділення № 6 ПАТ «ВіЕйБі Банк» (наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» №93-п від 19.03.2015 року) за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2015 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, його негайного виконання, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати ОСОБА_1 звільненою з посади експерта (з продажу, роздрібний бізнес) Відділення № 6 ПАТ «ВіЕйБі Банк» (наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» №93-п від 19.03.2015 року) за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/1560/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 51