Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Маслоленд», третя особа - ОСОБА_2, про стягнення коштів за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Маслоленд» (далі - ТОВ «Маслоленд») про стягнення коштів за договором позики.

Зазначав, що 18 грудня 2013 року позичив ТОВ «Маслоленд» 70 000 доларів США, строком до 18 лютого 2014 року, а 18 січня 2014 року - 225 000 доларів США до 01 березня 2014 року, що підтверджується розписками, складеними директором та засновником ТОВ «Маслоленд» - ОСОБА_2, яка діяла в інтересах товариства.

Посилаючись на те, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути суму боргу, проте до теперішнього часу кошти за договорами позики йому не повернуті, ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги просив стягнути з ТОВ «Маслоленд» на свою користь 295 000 доларів США, що еквівалентно 6 425 985 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Маслоленд» на користь ОСОБА_1 295 000 доларів США, що еквівалентно 6 233 350 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року зазначене рішення міськрайонного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права й порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від18 вересня 2013 року у справах № 6-63цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-187цс15, які згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК Україниюридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу (ч. 1 ст. 98 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК Україниорган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

За правилами п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637(далі - Положення) касовий ордер − первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Згідно з п. 2.2 Положення підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків.

Пунктом 3.1 Положення передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг,отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 3.3 Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій розписок, ОСОБА_2 18 грудня 2013 року отримала від позивача 70 000 доларів США в борг, які зобов'язалася повернути до 18 лютого 2014 року та 18 січня 2014 року отримала від ОСОБА_1 225000 доларів США строком до 01 березня 2014 року, передавши в заставу нежиле приміщення площею 85,5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку. Дані розписки написані у присутності двох свідків.

Відомості щодо отримання вказаних коштів саме товариством у вказаних розписках відсутні. Також відсутні у матеріалах справи будь-які прибуткові касові ордери, підписані керівництвом товариства, підтверджуючи факт отримання коштів товариством.

Таким чином, встановивши, що договір позики було укладено із фізичною особою ОСОБА_2, а не з ТОВ «Маслоленд» через відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 діє в інтересах відповідача, а також того, що отримані за розписками кошти передані товариству та використані ним на власні потреби, суд апеляційної інстанції, дійшов вірного й обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення. Позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення суми боргу за договорами позики.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки висновки суду щодо відмови в задоволенні позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко