АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

11 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Музичко С.Г.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів. Посилаючись на те, що відповідачі, які є його сином та онукою, не дивлячись на реєстрацію, ніколи не проживали в належній йому на праві особистої власності квартирі АДРЕСА_1, участі в її утриманні не приймають, просив визнати їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_2 У задоволенні позову в інший частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неповнолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування належної йому квартирою, позивач, діючи через свого представника за довіреністю - ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, помилковість висновків суду, не правильну оцінку доказів. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що судом безпідставно не ураховано, що ОСОБА_4 до його квартири не вселялася й жодного дня там не проживала, що встановлено судовими рішеннями які набрали законної сили й що реєстрація у житловому приміщені сама по собі не свідчить про набуття особою права на користування цією квартирою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, яка є представником ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Представник Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився сповіщений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення долучене до справи, просив розглянути справу за його відсутності. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 розділу ІІІ ЖК України.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до неповнолітньої ОСОБА_4 суд виходив з того, що спори між батьками дитини та власником квартири зумовили неможливість фактичного користування дитиною цією квартирою.

Проте погодитися з такими висновками суду у повній мірі не можна, оскільки вони зроблені із порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що є, відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 01.10.1997 року, зареєстрованого у БТІ м. Києва 02.10.1997 року (а.с.8).

Згідно довідки форми № 3 в зазначеній квартирі зареєстровано три особи: позивач, його син - ОСОБА_3 та онука -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Святошинського м. Києва від 14.07.2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення, яке набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 та його неповнолітня донька ОСОБА_4 ніколи у квартирі АДРЕСА_2 не проживали та не були членами сім'ї власника. З часу свого народження неповнолітня донька відповідача проживала з батьками у квартирі АДРЕСА_3, що належить матері відповідача.

Крім зазначеного рішення факт проживання відповідача, його дружини та їх доньки у квартирі АДРЕСА_3, а не у спірній квартирі, встановлений рішенням Апеляційного суду від 12.05.2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання права постійного користування квартирою, вселення, зобов'язання надати ключі, яким у задоволенні позову відмовлено.

Виходячи з положень ч. 3 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Доказів на підтвердження поважності причин не проживання у квартирі за місцем реєстрації відповідачем не подано.

Виходячи з встановлених обставин, суд дійшов вірного висновку про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою, належною позивачу на праві власності.

Разом із цим, не можна погодитися з висновком суду стосовно того, що неповнолітня ОСОБА_4 не проживала в квартирі за місцем реєстрації з поважних причин.

За правилами ч.1 ст. 160 ЦК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків.

Згоди щодо місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 між її батьками не існує.

При цьому, як зазначено вище і таке не оспорюється сторонами та третьою особою, з часу свого народження онука позивача увесь час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживала разом зі своїми батьками у квартирі АДРЕСА_4, що належить на праві власності матері відповідача ОСОБА_7

Мати неповнолітньої ОСОБА_4- ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила, що після розірвання шлюбу сторони визначили місце проживання дитини з нею і вона на утримання доньки за рішенням суду отримує з відповідача аліменти.

При цьому ОСОБА_5 не заперечує, що їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.1999 року (а.с.17).

Таким чином, в суді встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 ніколи не проживала за місцем своєї реєстрації і в цій квартирі ніколи не проживали її батьки.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

З наведених підстав рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про визнання неповнолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

В інший частині рішення суду не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту: Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - задовольнити. Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/7836/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3128/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.