У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Києві, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересовані особи: державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Микитюк Микола Олександрович, ОСОБА_2 на бездіяльність та рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просить суд: визнати протиправною: бездіяльність державного виконавця Микитюка М. О. в рамках проведення виконавчого провадження № 45671008; визнати протиправною та незаконною дію державного виконавця Микитюка М. О. щодо винесення постанови від 15 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме: виконавчого листа № 6-3829/11, виданого 23-го вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 23-го вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 6-3829/11, яким із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягується заборгованість по договору кредиту в сумі 601389,30 гривень. Постановою державного виконавця Микитюка М. О. від 15-го червня 2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з тим, що наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно належне боржнику. Також вказаним державним виконавцем іншого майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Державний виконавець Микитюк М. О. 15-го червня 2015 року всупереч всім нормам виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, про існування якої стягувачеві стало відомо лише після отримання повного витягу з єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Визначену бездіяльність державного виконавця представник стягувача розцінює як порушення законних прав та майнових (матеріальних) інтересів Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо фактичного виконання рішення. По-перше, законодавством України передбачений чіткий перелік повноважень державної виконавчої служби. Тому державний виконавець мав би провести всі виконавчі дії передбачені законом. З вищенаведеного вбачається, що державний виконавець не вчинив необхідні та передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії, чим порушив норми права, оскільки як вбачається зі ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі. По-друге, державний виконавець Микитюк М. О. у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві вказав, що іншого майна, крім нерухомого житлового майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, він не виявив. Державний виконавець зобов'язаний вживати всі надані йому права, а саме (відповідно до ч. 3 ст. 11 закону): накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; оголошувати розшук майна боржника; вживати інші дії, передбачені чинним законодавством. Проводячи виконавчі дії, державний виконавець зокрема має керуватися Інструкцією про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб). Так, відповідно до пункту 2.1. вказаної Інструкції працівники органів внутрішніх справ у разі необхідності залучаються державними виконавцями для охорони громадського порядку до проведення виконавчих дій при виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб) у випадках розшуку у виконавчому провадженні транспортних засобів боржника за постановою державного виконавця. Для цього державний виконавець надсилає відповідному органові внутрішніх справ свою постанову про розшук транспортного засобу. Однак підтвердження того, що державний виконавець виконав наведені положення згаданої Інструкції у представника заявника відсутні. Проте отримані дані з отриманого витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень свідчать про те, що таких дій державний виконавець не вживав. По-третє, при винесенні постанови державним виконавцем Микитюком М. О. виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Аргументуючи своє рішення державний виконавець зазначив, що згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також нерухоме житлове майно яке використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Однак, аргументацію державного виконавця та винесену ним постанову вважають такими, що не відповідають чинному законодавству України у зв'язку з тим, що у боржника у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказана державним виконавцем правова норма як аргументація винесення оскаржуваної постанови дійсна за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. 23-го січня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №050/1-46, який досі є чинним. Предметом зазначеного договору є квартира за №18, загальною площею 44,0 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І. А. 23 січня 2008 року за реєстровим №5, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23 січня 2008 року, номер правочину 2646236 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 23 січня 2008 року в реєстровій книзі № 306 за реєстровим номером 64. Вказаний предмет іпотеки виступає як забезпечення кредиту в іноземній валюті. Також 7-го жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди. Положеннями цього договору ОСОБА_2 визначена як орендодавець. Відповідно до п.1.1. цього договору орендодавець надає, а орендар одержує в користування квартиру (будинок) за адресою: АДРЕСА_2, яка складається з 2 кімнат, загальною площею 47 кв.м. Вищевказані факти дають підстави вважати, що державний виконавець порушив статтю 19 Конституції України, а саме діяв не на підставі, що передбачена законом, адже наведені обставини дозволяють зробити висновок, що підстави винесення постанови, спираючись на п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця Микитюка М. О. не було у зв'язку з тим, що у боржника у власності знаходиться інше нерухоме майно. Також хибно стверджувати про відсутність майна у боржника, не провівши при цьому належних виконавчих дій. Отже, з вини бездіяльності державного виконавця Микитюка М. О. на майно боржника стягнення звернено не було. Така бездіяльність спричинила невиконання судового рішення та завдала шкоди ПАТ «Укрсоцбанк», що проявляється у збитках рівнозначних неповернутому боргу, який суд своїм рішенням зобов'язав боржника ОСОБА_2 повернути кредиторові ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином оскаржувана постанова є незаконною та протиправною.

Представник заявника в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій просив розгляд справи здійснити за відсутності представника заявника, вимоги викладені в скарзі підтримують в повному обсязі.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області направив до суду копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 45671008.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового

провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 6-3829/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» боргу в сумі 601389,30 гривень, який в подальшому було пред'явлено ПАТ «Укрсоцбанк» до виконання та 03 грудня 2014 року державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 6-3829/11, виданого 23 вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва (ВП № 45671008).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 45671008 було здійснено наступні виконавчі дії: здійснено запити до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України.

Так, відповідно до відповідей Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про осіб-боржників, які отримують пенсії від 08 червня 2015 року, інформацію стосовно боржника ОСОБА_2 не знайдено.

Згідно відповідей Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб від 09 червня 2015 року, фізичну особу-підприємця з ідентифікаційний номером НОМЕР_1 припинено, а вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків не відповідає інформації яка міститься у ДРФО.

15 червня 2015 року старшим державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Микитюком М.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, за яким виконавчий лист № 6-3829/11, виданий 23 вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було повернуто стягувачу.

Згідно вказаної постанови державний виконавець, повертаючи виконавчий лист керувався п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», при цьому вказавши, що іншого майна належного боржнику на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Так, дійсно 23 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 050/1-46, за яким передано в іпотеку іпотекодержателю Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання іпотекодавцем ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

В той же час, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець в межах здійснення виконавчого провадження не здійснив всіх наданих йому законодавцем можливостей здійснення виконавчих дій з метою виконання рішення суду, державним виконавцем не було вжито заходів щодо встановлення належності боржнику іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення. Крім того, матеріали виконавчого провадження також не містять будь-яких відомостей щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, надіслання останній постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця, надіслані боржнику з метою добровільного виконання рішення суду, при цьому відомості, отримані державним виконавцем від Державної податкової служби України, навіть не дали можливості встановити дійсний реєстраційний номер облікової картки боржника, що свідчить про бездіяльність державного виконавця, з огляду на що винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві є передчасним.

Статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Микитюка М. О. в рамках проведення виконавчого провадження № 45671008; визнати протиправною та незаконною дію державного виконавця Микитюка М. О. щодо винесення постанови від 15 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме: виконавчого листа № 6-3829/11, виданого 23-го вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п. 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст. ст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересовані особи: державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Микитюк Микола Олександрович, ОСОБА_2 на бездіяльність та рішення державного виконавця - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Микитюка Миколи Олександровича в рамках проведення виконавчого провадження № 45671008.

Визнати протиправною та незаконною дію державного виконавця Микитюка Миколи Олександровича щодо винесення постанови від 15 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме: виконавчого листа № 6-3829/11, виданого 23-го вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: