Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів
за касаційною скаргою заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року заступник прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 12 червня 2008 року наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 119 ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особового складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, яку обіймав до липня 2012 року.
Перебуваючи на вказаній посаді відповідач міг впливати на обсяг фінансування військової частини НОМЕР_1 , тому діючи умисно і зловживаючи своїм службовим становищем, домовився із капітаном ОСОБА_2 , який проходив службу на посаді начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , щодо виділення коштів для виплати перерахунку надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України за рішеннями Васильківського міськрайонного суду Київської області 2005-2006 років, строк виконання яких сплинув у 2008-2009 роках, через касу військової частини НОМЕР_1 . Покриття таких витрат здійснювалось за рахунок завищеного обсягу фінансування військової частини НОМЕР_1 від дійсної потреби на виплату матеріальної допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення військовослужбовцям. За вчинення таких дій відповідач мав отримати винагороду від ОСОБА_2 10% від суми коштів, що будуть видані військовослужбовцям.
Внаслідок протиправної діяльності ОСОБА_1 завищення фінансування військової частини НОМЕР_1 від дійсної потреби відбулося на суму 7 858 970, 66 грн, що спричинило тяжкі наслідки.
12 березня 2014 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням за ч. 2 ст. 423 КК України закрито у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасовано кримінальну відповідальність за відповідні діяння.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 травня 2014 року ухвалу суду першої інстанції змінено і цивільний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Враховуючи те, що неправомірними діями ОСОБА_1 державі в особі військової частини НОМЕР_1 завдано майнової шкоди на суму 785 897, 06 грн, позивач просив стягнути дану суму на користь військової частини відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді начальника відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України в період з 12 червня 2008 року до липня 2012 року.

Відповідно до п. 1.3 посадових обов`язків ОСОБА_1 , визначених в Завданнях відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особового складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, затверджених 26 квітня 2010 року, начальник відділу несе персональну відповідальність за: 1) організацію підготовки, планування та узагальнення заходів управління на навчальний рік (місяць) з метою виконання завдань, покладених командувачем Повітряних Сил, начальником управління; 2) організацію проведення розрахунків потреби Повітряних Сил в грошових коштах на виплату грошового забезпечення і заробітної плати; 3) доведення до військових частин коштів, які надійшли на рахунки фінансово-економічного управління для виплати грошового забезпечення та заробітної плати; 4) організацію здійснення попереднього та поточного контролю правильності використання фондів грошового забезпечення, заробітної плати, організації фінансового господарства, штатно-тарифної дисципліни у військових частинах безпосереднього підпорядкування; 5) організацію спеціальної підготовки в навчальних групах з фахівцями фінансово-економічних органів військових частин безпосереднього підпорядкування; надання практичної допомоги начальникам фінансово-економічних відділів повітряних командувань з організації роботи та керівництву фінансово-господарською діяльністю з питань, що належать до компетенції відділу; 6) організацію та проведення перевірок стану мобілізаційної готовності фінансово-економічних органів військових частин ПС ЗС України до роботи в особливий період; 7) забезпечення безпеки інформації та охорони державної таємниці.
Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався за ч. 2 ст. 423 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення діяння) інше зловживання службовою особою службовим становищем, вчинене з корисливих мотивів, в інших особистих інтересах, інтересах третіх осіб, що спричинило тяжкі наслідки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2014 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито на підставі ст. 5 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 травня 2014 року цивільний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 залишено без розгляду. В іншій частині ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2014 року залишено без змін.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності складу цивільного правопорушення за ст. 1166 ЦК України у діях ОСОБА_1 .

Із такими висновками погодитися не можна.

За п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі Положення), відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно п. 3 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням

шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори

військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на

збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення

їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію

(бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду (п. 4 Положення).

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (п. 8 Положення).

Наведених положень, що визначають підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на

збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під

час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами

законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та

іншими нормативними актами, тобто є спеціальними нормами у цій сфері правовідносин, суди до вирішення спору не застосували та обставин, передбачених Положенням, не досліджували.

Відповідно до висновку експерта № 19/15-79 від 23 серпня 2012 року встановлено, що за період з березня 2010 року до листопада 2011 року у військовій частині НОМЕР_1 було виплачено перерахунок щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України на загальну суму 7 858 970, 66 грн. Такий висновок також міститься в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01 червня 2009 року до 30 листопада 2011 року № 234/40/27 від 07 березня 2012 року.

За результатами внутрішнього аудиту ефективності фінансово-господарської діяльності фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та військових частин, підпорядкованих Командуванню Повітряних Сил Збройних Сил України, за період з 01 листопада 2009 року до 31 грудня 2011 року був складений аудиторський звіт № 234/40/53, згідно якого також встановлено, що військова частина НОМЕР_1 подавала завідомо неправдиву інформацію про реальну кількість звільнених військовослужбовців, чим вводила в оману фінансово-економічне управління щодо фактичної потреби в коштах та отримувала фінансування, що перевищувало фактичну потребу, а ФЕУ не вживались достатні заходи при правильному визначенні фактичної потреби на виплати грошового забезпечення.

Згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2013 року помічника начальника центру з фінансово-економічної роботи начальника фінансового-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 369, ч.2 ст.410 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі сплатою штрафу на користь держави в сумі 6800 грн., без конфіскації майна. На підставі ст. 75,76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки. Стягнуто із засудженого на користь військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 401 255, 97 грн (а. с. 199-213, т.6).

У вироку від 05 березня 2013 року зазначається, що у період із квітня по листопад 2011 року ОСОБА_2 разом з іншими військовими службовими особами за попередньою змовою групою осіб шляхом внесення до офіційних документів, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи повторно, заволодів грошовими коштами військової частини НОМЕР_1 , що призначались для виплати колишнім та діючи військовослужбовцям в якості перерахунку надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України, а також її індексації та компенсації, у загальній сумі 7 006 279, 87 грн, що заподіяло істотну шкоду.

Про участь ОСОБА_1 зазначається, що ОСОБА_2 надавав через ОСОБА_1 до фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України заявки на фінансування із завищеними даними щодо необхідного розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , відповідно до яких фінансово-економічним управлінням Командування Повітряних Сил Збройних Сил України за відповідними «Розподілами по проведенню додаткових грошових коштів військовим частинам Повітряних Сил Збройних Сил України» профінансовано виплати на нібито оздоровлення, матеріальну допомогу, індексацію грошового забезпечення та вихідної допомоги при звільненні особового складу військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 423 КК України, що проявилося у тому, що у період з березня 2010 року по листопад 2011 року ОСОБА_1 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно з корисливих мотивів в інтересах третіх осіб, за відповідними «Розподілами по проведенню додаткових грошових коштів військовим частинам Повітряних Сил Збройних Сил України» безпідставно перефінансував військову частину НОМЕР_1 на загальну суму 7 006 279, 87 грн, за що отримав від ОСОБА_2 715 999, 83 грн нібито від осіб, яким вони підлягали до виплати на виконання рішень Васильківського міськрайонного суду Київської області, що спричинило тяжкі наслідки.

Вказані «Розподіли по проведенню додаткових грошових коштів військовим частинам Повітряних Сил Збройних Сил України» долучені до матеріалів справи та містять підпис ОСОБА_1 (Т. 5, а. с. 3-67).
Суди не звернули уваги на те, що кримінальну справу щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю в діянні складу злочину у зв`язку із декриміналізацією злочинного діяння. Декриміналізація злочину створює для службової особи більш сприятливі кримінально-правові наслідки вчиненого ним при виконанні службових обов`язків правопорушення, проте не виключає матеріальну відповідальність за завдану цими діями шкоду.
Таким чином, закриття кримінальної справи за відсутністю в діянні складу злочину у зв`язку із декриміналізацією злочинного діяння не є безумовним підтвердженням відсутності вини службової особи у завданні матеріальної шкоди під час виконання службових обов`язків, що підлягає дослідженню у порядку доказування.

За висновками аудиторського звіту № 234/40/53 від 12 квітня 2012 року (Т. 3, а. с. 3-65), в ході аудиту не надано обґрунтованих розрахунків на суму збільшення кошторисних призначень військової частини НОМЕР_1 . Фінансування видатків за КЕКВ 1112 впродовж 2010 року здійснювалося шляхом зарахування на рахунки частин коштів, що оформлялися на підставі затвердженого начальником фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України Розподілу, який підписував полковник ОСОБА_1 (або його заступник). Впродовж 2010 року на перерахування коштів за КЕКВ 1112 було відпрацьовано та затверджено 35 Розподілів. Причинами безпідставного нарахування та виплати перерахунку щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України 285 військовослужбовцям (колишнім військовослужбовцям) військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 7 636 120, 94 грн та зайво нарахованого податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1 204 440, 09 грн, були недотримання командиром військової частини та начальником фінансово-економічного органу вимог п. 3.1.2, п. 3.3.2, п. 14.3 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 28 жовтня 2006 року № 625; надання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 недостовірної інформації про чисельність особового складу, звільнених військовослужбовців, реальної потреби в коштах на виплату грошового забезпечення; недостатній контроль з боку ФЕУ ПС ЗСУ щодо правильності визначення та фінансування видатків виключно в межах фактичної потреби.
Суди не перевірили наданими доказами належність виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, визначених у Завданнях відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особового складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України; не з`ясували, чи не є наведені обставини завдання шкоди наслідком порушення ним службових обов`язків у частині організації проведення розрахунків потреби Повітряних Сил в грошових коштах на виплату грошового забезпечення і заробітної плати, доведення до військових частин коштів, які надійшли на рахунки фінансово-економічного управління для виплати грошового забезпечення та заробітної плати, організації здійснення попереднього та поточного контролю правильності використання фондів грошового забезпечення, заробітної плати, організації фінансового господарства, штатно-тарифної дисципліни у військових частинах безпосереднього підпорядкування.
Лише на підставі встановленого має перевірятися участь відповідача та підлягає визначенню ступінь такої участі у завданні шкоди та вартісна оцінка завданої особисто ОСОБА_1 шкоди, що судами не враховано.

З урахуванням викладеного, судові рішення про відмову у позові є передчасними, а тому ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -
у х в а л и л а:

Касаційну скаргузаступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко