АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3643/16 Головуючий у 1 інстанції -Цимбал І.К.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Куркіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за надані адвокатські послуги, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину частково недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким стягнути на свою користь з відповідача кошти у сумі 45.246 грн.82 коп. за надані адвокатські послуги при захисті відповідача у кримінальному провадженні.

Позивач ОСОБА_2 послався на те, що згідно договору за №0608 від 6.08.2013 року «Про надання правової допомоги» він, як адвокат, надавав правову допомогу у кримінальному процесі відповідачу ОСОБА_1, який, відповідно до додатку №1 до цього Договору від 6.08.2013 року зобов»язався оплатити послуги адвоката у термін до 16.08.2013 року у сумі 100 дол.США за одну годину надання правової допомоги, але не менше 1 тис. дол.США незалежно від обсягу правової допомоги.

Вважав, що відповідач йому повинен сплатити 2 тис. дол.США, що в еквіваленті за курсом валют становить 45.246 грн.82 коп.

В ході розгляду справи з зустрічним позовом до ОСОБА_2 звернувся відповідач за первісним позовом ОСОБА_1, і, посилаючись на те, що адвокат ОСОБА_2 не здійснював будь-яких процесуальних дій по його захисту, просив відмовити у позові у повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_1 просив визнати частково недійсним додаток №1 до договору від 6.08.2013 року укладеного сторонами про надання юридичної допомоги, в частині вартості наданих правових послуг а саме просив визнати недійсним пункт договору, де йдеться про розмір оплати, зокрема - «але не менше однієї тисячі доларів США незалежно від обсягу правової допомоги».

Вважав, що договір в цій частині є несправедливим і протирічить вимогам ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також ст.28 Правил адвокатської етики, а тому в силу ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України договір частково повинен бути визнаний недійсним, як такий, що суперечить Цивільному кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 25 березня 2016 року первісний позов адвоката ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 45.246 грн.82 коп., як заборгованість за надані правові послуги, а в зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено /а.с.118-121/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25.03.2016 року в частині задоволеного позову адвоката ОСОБА_2, і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у позові, та задовольнити його зустрічний позов, ОСОБА_1, про відмову у стягненні оплати на користь адвоката та визнання частково недійсним договору про надання правової допомоги /а.с.133-137/.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_1 послався на доводи, викладені в зустрічному позові.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення адвокатського гонорару належить скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові, а рішення в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору про надання правової допомоги, залишити без змін.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, та стягуючи на його користь 45.246 грн.82 коп., як адвокатський гонорар, суд мотивував свій висновок посиланням на пояснення позивача і при цьому не навів будь-яких доказів надання ОСОБА_2 правової допомоги ОСОБА_1 у відповідності до договірних відносин.

Між тим, такий висновок суду не відповідає обставинам справи в повній мірі і, відповідно, неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Встановлено, що, відповідно до Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю за НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 25.05.20067 року за №32-1-30, позивач ОСОБА_2 має право на заняття адвокатською діяльністю/а.с.44/.

Як слідує з матеріалів справи, 6.08.2013 року за №0608 сторони позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про надання правової допомоги, згідно пункту 1 якого, позивач ОСОБА_2, як адвокат, зобов»язався здійснити захист Клієнта ОСОБА_1, якщо його буде визнано підозрюваним чи підсудним, а також надання усних консультацій з питань кримінального права та процесу, та на вимогу Клієнта надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов»язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору /а.с.18/.

Пунктом 4 цього Договору сторонами передбачено, що за надання правової допомоги, обумовленої цим Договором, Клієнт сплачує Адвокату гонорар у порядку та розмірі, що визначаються Додатком №1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 від 6.08.2013 року до договору про надання правової допомоги за №0608 від 6.08.2013 року сторонами обумовлено, що на виконання пункту 4 Договору про надання правової допомоги від 6.08.2013 року №0608 сторони домовились, що гонорар, який Клієнт зобов»язаний сплатити Адвокату за надання правової допомоги, складає сто доларів США за одну годину надання правової допомоги, але не менше однієї тисячі доларів США, незалежно від обсягу правової допомоги, який виплачується не пізніше 16 серпня 2013 року у гривнях за курсом НБУ, встановленим на день оплати /а.с.19/.

Крім того, на тих же договірних умовах, між Адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в інтересах брата останнього - ОСОБА_3, було укладено 06.08.2013 року за №0608-1 договір про надання правової допомоги, а також додатковий договір №1 від 06.08.2013 року/а.с.45/.

Згідно ст.12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об»єднанням чи адвокатом.

Отже, за обопільним волевиявленням, сторони, не уточнюючи виконання адвокатом конкретних функцій та будь-якого кінцевого результату щодо вирішення будь-якої правової проблеми Клієнта, дійшли згоди, що Адвокат ОСОБА_2, за оплату, буде надавати ОСОБА_1, у разі, якщо той буде визнаний підозрюваним чи підсудним, правову допомогу, а також надавати усні консультації з питань кримінального права та процесу, та на вимогу Клієнта надавати інші види правової допомоги.

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору про надання послуг, що регулюється ст.901 ЦК України, в силу якої, одна сторона (виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

А, згідно до ст.903 ЦК України, у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов»язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна норма викладена у статті 28 Правил адвокатської етики, затвердженими Установчим з»їздом адвокатів України 17.11.2012 року.

Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у вигляді відсотків від досягнутого кінцевого результату (фактично стягнутої заборгованості).

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при КМ України 01.10.2999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару береться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов»язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

У договорі про надання правової допомоги за №0608 від 6.08.2013 року та Додатку №1 до нього, сума гонорару визначена погодинно - 100 дол. США за годину надання правової допомоги, але не менше 1.000 дол.США.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 лише зазначив, що надавав ОСОБА_1 та його брату ОСОБА_3 правову допомогу у вигляді усних консультацій у проміжок часу з 12.00 год. 06.08.2013 року до 02.00 год. 07.08.2013 року. Порушення кримінальної справи відносно братів ОСОБА_1 не було, а тому процесуальних дій за їх участі та участі адвоката не здійснювалось.

Однак, розрахунку гонорару за виконану роботу позивач ОСОБА_2 суду не надав, а тому неможливо визначити розмір гонорару за проведену роботу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обгрунтовуючи висновок про те, що ОСОБА_1 повинен, відповідно до умов договору про надання правових послуг оплатити надані адвокатом послуги, суд першої інстанції послався лише на пояснення позивача про те, що такі послуги надавались, без посилання на те, які конкретно надавались послуги Клієнту, протягом якого часу, чи був визнаний Клієнт в установленому законом порядку підозрюваним чи підсудним, як того, вимагають умови договору, чи надавалась будь-яка інша правова допомога Клієнту.

Отже, грунтуючись на повно та всебічно з»ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які перевірені у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв»язок у їх сукупності, встановивши правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цим правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові.

В решті рішення суду першої інстанції, як укладене з дотриманням вимог закону і на повно з»ясованих обставинах, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у визнанні недійсними договору про надання правової допомоги в частині визначення оплати наданих послуг «але не менше однієї тисячі доларів США незалежно від обсягу правової допомоги».

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає, що угода про надання правової допомоги укладена у відповідності з вимогами закону і відповідає положенням ст.638 ЦК України, якою передбачені необхідні вимоги до укладання угод.

Скаржник ОСОБА_1 не навів суду належних доказів недійсності спірної частини угоди про надання правової допомоги, відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції правомірно в цій частині зазначено, що ОСОБА_1 не навів суду правових підстав для визнання недійсним правочинів у частині визначення розміру гонорару, посилаючись на п.28 Правил адвокатської етики, які не є актом цивільного законодавства України в розумінні ст.4 ЦК України і не встановлюють підстави недійсності договорів про надання правової допомоги.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасувавши рішення лише в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 адвокатського гонорару у сумі 45.246 грн.82 коп., та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст.388 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 426 (чотириста двадцять шість) грн.43 коп.

Керуючись ст.ст.307,308,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 адвокатського гонорару у сумі 45.246 грн.82 коп., та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті апеляційної скарги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 426 (чотириста двадцять шість) грн.43 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді