Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1118/15-ц
Провадження № 2/499/45/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
"04" лютого 2016 р. смт. Іванівка
Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Кирилової С.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до комунального закладу «Петрівський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №2 «Сонечко» Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області, Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області про стягнення заробітної плати за вимушений прогул, моральної шкоди,
25 серпня 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до комунального закладу «Петрівський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №2 «Сонечко» Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області (далі відповідач 1) та в подальшому 17 вересня 2015 року змінила позовні вимоги й остаточно просила стягнути заробітну плату за вимушений прогул та моральну шкоду.
Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача Петрівську селищну раду Іванівського району Одеської області (далі відповідач 2, а.с. 76-78,).
Позивач в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги, розглянути справу заочно у разі неявки відповідачів та у її відсутність.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, у звязку з чим судом 04 лютого 2015 року було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Сторонам в ухвалі від 26 серпня 2015 року розяснено, що вони зобовязані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 15-16).
Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному зясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами.
З копії трудової книжки АТ-I №7522106, вбачається, що позивач 01 вересня 2002 року прийнята на посаду вихователя (а.с. 6-7).
Наказом відповідача 1 від 17 серпня 2015 року №6 позивач була звільнена з посади за ст. 40 п. 2 КЗпП (а.с.с 25).
Наказом начальника відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації від 20 серпня 2015 року №114-к наказ по Петрівському навчальному дошкільному закладу №2 від 17 серпня 2015 року №6 відмінений (далі наказ №114-к, а.с. 24).
За довідкою про доходи від 03 вересня 2015 року №2149 нарахована заробітна плата позивача за останні повні два місяці роботи перед звільненням складає за червень 4924,16 грн., за липень 1646,13 грн. (а.с. 21).
З табелів відпрацьованих днів роботи за серпень, вересень вбачається, що позивач в період з 18 серпня 2015 року вимушено не працювала 15 днів (а.с. 166-167).
З довідки виданої головою Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 28 вересня 2015 року №2485 вбачається, що нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснюється відповідачем 2 (а.с. 134).
Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. (ст.115 КЗпП України).
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч.2 ст. 235 КЗпП України).
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст.24 Закону України «Про оплату праці»).
Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулусуд виходив з такого.
Позивач, після неправомірного звільнення з роботи була поновлена на роботі та з 08 вересня 2015 року фактично приступила до виконання обовязків за посадою.
Час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року склав 15 робочих днів, за які позивач заробітну плату з вини відповідача 1 не отримувала.
Нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснюється відповідачем 2.
В звязку з відміною наказу №114-к на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плати за час вимушеного прогулу за період з 17 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, за період з 18 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року, суд, виходить із загальних правил обчислення середнього заробітку, тобто, з середнього заробітку за останні два календарних місяці роботи відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Заробітна плата позивача за останні повні два місяці перед звільненням з роботи складала за червень 2015 року 4924 гривні 16 копійок, за липень 2015 року 1646 гривень 13 копійок, тому середньоденна заробітна плата за два місяці, що передували її звільненню, складає (4924,68 грн. + 1646,13 грн.) : 2 місяці): 42 робочі дні = 149,33 грн.
Враховуючи зазначені обставини та керуючись положеннями п. 8 Порядку №100 середньоденна заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу складається з такого розрахунку: з 18 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року = 15 робочих днів, при пятиденному робочому тижні на підприємстві. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає середньоденний заробіток помножений на кількість робочих днів 149,33 грн х 15 днів = 2239, 95 грн.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 18 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року дорівнює 2239 грн. 15 коп. та підлягає стягненню з відповідача 2 на користь позивача.
Враховуючи розяснення пленуму Верховного Суду України в абзаці 5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» слід зауважити, що, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд зазначає суму стягнення без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, покладаючи цей обовязок на відповідача.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (далі постанова ПВСУ № 13) в якому пленум роз'яснив, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд виходив з такого.
Враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167, 1205 ЦК України слід констатувати, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки судом встановлені фактичні дані порушення законних прав позивача відносно незаконного звільнення, що призвело до моральних страждань, необхідності звертатися до суду за захистом своїх прав, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
Судом констатується, моральна шкода позивачу була завдана відповідачем 1, однак розпорядження коштами здійснюється відповідачем 2, в звязку з чим суд вважає можливим стягнути моральну шкоду з відповідача 2.
З урахуванням встановлених обставин та міркувань розумності та справедливості суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 500 гривень, а в іншій частині позову щодо моральної шкоди позивачу слід відмовити.
Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в іншій частині, суд констатує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.
За таких обставин суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань та з врахуванням при цьому вимог розумності і справедливості.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд виходив з такого.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.10 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах позовних вимог та на підставі поданих ними доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових, земельних сімейних, трудових відносин ( п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України) .
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.2 ст.60 ЦПК України).
З ч.1, 3 ст.88 ЦПК України вбачається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1218 гривні 00 копійок, які суд стягує з відповідача 2 на користь позивача.
Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, яка має в собі вимоги щодо стягнення стягнення заробітної плати, справляється судовий збір в дохід держави в розмірі 487 грн. 20 коп., тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору з відповідача 2.
Виходячи з вищенаведеного суд вважає на необхідне судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної вимоги про стягнення заробітної плати, стягнути з відповідача.
Керуючись ст.ст. 60, 209, 212, 214-215, 218, 367 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального закладу «Петрівський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №2 «Сонечко» Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області, Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області про стягнення заробітної плати за вимушений прогул, моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2239 (дві тисячі двісті тридцять девять) гривень 95 копійок.
Визначену судом суму середнього заробітку стягувати на користь ОСОБА_1 з вирахуванням прибуткового податку й інших обовязкових платежів.
Стягнути з Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 (пятсот) гривень.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 9500 (девять тисяч пятсот) гривень відмовити.
Стягнути з Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору розмірі 1218 гривень 00 копійок.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Іванівського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення.
СуддяОСОБА_2