АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником за довіреністю ОСОБА_1, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення помилково сплачених грошових коштів,-

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 суми 70100,69 грн., отриманих без належної правової підстави.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

03 вересня 2013 року укладено Договір між батьками про утримання дітей, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов»язався щомісячно сплачувати грошове утримання на кожну дитину у розмірі 4333,33 грн., із визначеною договором залежністю по відношенню до долара США, до досягнення ними повноліття.

17 квітня 2014 року найстарша дочка ОСОБА_5 досягла повноліття і відповідно у позивача припинився обов»язок сплачувати аліменти на її утримання на користь матері відповідно до умов договору. Так, зазначає, що у 2014 році розмір переплати склав за: квітень 6128,33 грн., травень 6250 грн., червень 6177,66 грн., липень 6307,79 грн., серпень 6056 грн., вересень 6847,57 грн., жовтень 7379,33 грн., листопад 8029,80 грн., грудень 8333,33 грн. та 8000 грн. за січень 2015 року, які просить стягнути на підставі глави 83 ЦК України.

Також просить стягнути відсотки відповідно до ст.ст. 1214, 1048 ЦК України у розмірі 590,88 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на порушення норм матеріального права, зокрема зазначаючи, що право на суму аліментів у зв»язку із продовженням навчання має виключно дитина і інший з батьків участі у цих відносинах не приймає. Також вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням статей 1212-1215 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сплачені позивачем кошти поверненню відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають, оскільки сплачені добровільно, без рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. В частині стягнення процентів судом відмовлено, оскільки ст.1048 ЦК України не має поширення на правовідносини, що виникли між сторонами.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених у справі доказах та відповідають вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст.1 СК України сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 7-10 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст.9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Реалізовуючи своє право на врегулювання сімейних відносин на підставі договору, 03 вересня 2013 року між сторонами укладено Договір між батьками про утримання дітей.

Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_3, серед іншого, зобов»язався щомісячно сплачувати кошти на утримання дітей у розмірі 13000 грн. щомісячно із розрахунку 4333,33 грн. на кожну дитину до досягнення нею повноліття. Кошти на утримання дітей за поточний місяць визначаються з урахуванням індексу збільшення офіційного курсу долара США до гривні, який розраховується як відношення офіційного курсу долара на дату виплати коштів на утримання дітей до офіційного курсу долара США на дату укладення цього договору (8,195 грн.), якщо курс долара змінився в сторону збільшення більше, ніж на 3%.

17 квітня 2014 року найстарша дочка ОСОБА_5 досягла повноліття. Проте, по січень 2015 року позивач продовжував сплачувати кошти на утримання у визначеному договором розмірі на трьох дітей.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, законом установлюється обов»язок набувача повернути набуте майно, якщо:

1) набуття майна за рахунок іншої особи відбулось без достатньої правової підстави;

2) підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В свою чергу, відповідно до ст.1215 ЦК України, яка наводить перелік виключень обставин для повернення набутого майна, не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13 викладено правову позицію та роз»яснено, що згідно зі ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч.1 ст.1215 зазначеного Кодексу, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 викладено правову позицію та роз»яснено, що за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Правовий аналіз ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, цитованих вище правових висновків Верховного Суду України, дає підстави стверджувати, що якщо особі без необхідності чи без правової підстави виплачено грошову допомогу, то платнику ці кошти поверненню не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки зібрані у справі докази не вказують на наявність таких складових, договір про участь батьків в утриманні дитини містив чіткі і зрозумілі умови, які не потребували юридичного тлумачення та не ускладнювали розуміння його змісту, то сплачені позивачем кошти поверненню йому не підлягають.

Твердження апеляційної скарги в тій частині, що ці грошові кошти не мають статусу аліментів, колегія суддів уважає помилковими, оскільки за своїм змістом аліменти є обов»язком утримання у визначених законом випадках осіб, які цього потребують. Позивачем грошові кошти перераховувались відповідачеві на утримання дітей як засіб до існування, відтак ці грошові кошті мають ознаки майна, що не підлягає поверненню у відповідності до вимог закону .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником за довіреністю ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов