Ухвала

Іменем України

11 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Умнової О.В.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Заліщинський аграрний коледж ім. Є. Храпливого» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заліщинського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 16 вересня 2012 року він працював на посаді методиста у відокремленому підрозділі Національного університету біоресурсів і природокористування України «Заліщинський аграрний коледж ім. Є. Храпливого» (далі - ВП НУБіП України «Заліщинський аграрний коледж ім. Є. Храпливого») на підставі контракту термін дії якого закінчувався 30 червня 2013 року та який 27 червня 2013 року було продовжено. 27 червня 2013 року його було переведено з посади методиста на посаду викладача коледжу та укладено новий контракт термін дії якого закінчувався 30 червня 2014 року. 26 серпня 2015 року наказом 119-ос його було звільнено із роботи у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Посилаючись на те, що на засідання конкурсно-кадрової комісії, яка засідала 25 серпня 2015 року і вирішувала питання укладення контрактів з педагогічними працівниками його запрошено не було, а укладення з ним, як з викладачем коледжу, контракту є незаконним, оскільки згідно із законодавством України контракт укладається лише тоді коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, а також те, що після припинення дії контракту він і надалі продовжував працювати, що вказувало на продовження трудових відносин на умовах безстроковості, позивач просив поновити його на роботі на посаді викладача ВП НУБіП України «Заліщинський аграрний коледж ім. Є. Храпливого», шляхом укладення із ним трудового договору на невизначений строк та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 26 серпня 2015 року по день ухвалення судового рішення по справі.

Рішенням Заліщинського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суди, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виходили з того, що позивач не був зарахований на роботу на невизначений строк, оскільки між сторонами було укладено строковий трудовий договір у формі контракту, форма якого відповідає вимогам ст. 54 Закону України «Про освіту» та п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року № 744. Позивача віднесено до категорії працівників, які на підставі закону можуть працювати за строковим трудовим договором.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заліщинського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Умнова

І.М.Фаловська