Справа № 202/8908/15-ц
22 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Шклярука Д.С.
при секретарі Коломоєць Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що на даний час він є одноосібним власником вищевказаної квартири. Відповідачка є його колишньою дружиною, яка у приміщенні квартири не мешкає з літа 2014 року. Спільна з відповідачкою дитина мешкає разом із ним. Відповідачка в останній час дитину не відвідує, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., не сплачує. Де мешкає відповідачка ані йому, ані синові невідомо, оскільки остання приховує від них своє місцезнаходження. Він не чинив відповідачці жодних перешкод у користуванні житлом та у неї навіть залишився комплект ключів від квартири.
Через наявність формальної реєстрації відповідачки за адресою його квартири він вимушений сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, що ставить у важке матеріальне становище, враховуючи, що малолітній син перебуває виключно на його утриманні.
Позивач в судове засідання не з'явився, але завчасно сповістив суд про можливість розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, ? частина спірної квартири АДРЕСА_1 зареєстрована за позивачем на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1998 року. Інша ? частина за життя належала батькові позивача - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та після якого позивач фактично прийняв спадщину в порядку та на умовах визначених ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та наразі разом із сином мешкає у зазначеній квартирі.
05 жовтня 2002 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що вчинено актовий запис за № 719.
Під час шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із батьком (позивачем) і той займається його вихованням і утриманням.
Сімейне життя в сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів любові та поваги, вони не проживають разом з літа 2014 року, не ведуть сумісного господарства.
Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.01.2015 року шлюб між сторонами було розірвано, а заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2015 року з відповідачки на користь позивача були присуджені до стягнення аліменти на утримання малолітнього сина, який проживає разом із позивачем.
Згідно із актом складеним мешканцями будинку АДРЕСА_1 відповідачка у вказаній квартирі не мешкає з 2014 року та у ній відсутні її речі і майно.
Отже, встановлені обставини вказуються на те, що відповідачка не проживає у квартирі, не бере участі в оплаті комунальних платежів, має інше житло, у добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачкою не надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності за місцем реєстрації протягом більше ніж один рік, тобто з 2014 року, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., визнати такою, що втратила право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Д.С. Шклярук