Справа № 489/6330/15-ц
Номер провадження 2/489/168/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11 лютого 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області про визнання договору недійсним, стягнення коштів та компенсації моральної шкоди,

встановив

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір індивідуального замовлення. Перед підписанням зазначеного договору сторони в усній формі домовилися, що відповідач здійснюватиме, крім поставки та передачі виробів у власність позивача, монтаж виробів. Однак згодом з'ясувалося, що відповідач не хоче здійснювати монтаж виробів. Щоб внести відповідні доповнення до договору позивач звернулася до відповідача з метою укладення додаткової угоди, на що отримала відмову. Вважає, що відповідач навмисно ввів її в оману, а вищевказана угода не відповідає внутрішній волі відповідача.

Просила суд визнати договір індивідуального замовлення №60-1529 недійсним з моменту укладання, стягнути з відповідача на користь позивача заподіяні збитки у розмірі 39648,00 грн. та моральну шкоду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, наведених в заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

30.08.2015 сторони уклали договір індивідуального замовлення №60-1523, згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався організувати роботи з поставки та передачі у власність ПВХ конструкцій позивачу, а остання в свою чергу зобов'язувалася оплатити та прийняти готові вироби. Вартість договору визначена у розмірі 15690 грн.

Відповідно до угоди про завдаток на придбання метало пластикових вікон від 31.08.2015 позивач передала, а відповідач отримав завдаток у розмірі 6024 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору №60-1529 від 30.08.2015, в якій визначити серед вже встановлених зобов'язань відповідача, монтаж ПВХ конструкцій.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормою ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згiдно зi ст. 215 Цивiльного кодексу України пiдставою недiйсностi правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, якi встановленi частинами 13, 5 та 6 статтi 203 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень п. п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірний договір індивідуального призначення не відповідає внутрішній волі відповідача та що відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Позивач свідомо поставила свій підпис під спірним договором, чим засвідчила свою згоду з його умовами. Обставин, які б заважали позивачу запропонувати свої зміни до договору, або свої умови договору судом не встановлено.

Те, що позивач не наполягала на відображенні в договорі умов щодо обов'язку відповідача здійснити монтаж продукції не є обманом. Сторони договору самі визначають які умови договору є істотними і у випадку, якщо одна сторона вважає певну умову істотною і наполягає на відображенні її в договорі, а інша сторона не погоджується - договір вважається не укладеним, оскільки не досягнуто згоди сторін з усіх істотних умов договору. Однак, позивач не довела за допомогою письмових або речових доказів, засобів аудіо-, відеозапису та інших доказів, що вона визначила відповідачу монтаж як істотну умову договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вимоги в частині визнання договору недійсним задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач продукцію так і не поставив.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ст. 571 ЦК України).

Таким чином, завдаток в сумі 6024 грн. за угодою від 31.08.2015 підлягає стягненню з відповідача в подвійному розмірі.

Грошові кошти в сумі 13800 грн. були сплачені до укладення договору від 30.08.2015 тому не можуть вважатися завдатком, а є авансом і враховуючи те, що відповідач не виконав свої зобов'язання підлягають поверненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який на думку суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами й, беручи до уваги конкретні обставини у справі, характер страждань, завданих позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача, тривалість цих страждань, і наслідків, що наступили та їх характер, вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 487,2 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 226 ЦПК України суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення коштів та компенсації моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, місцезнаходження м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 36/2 на користь ОСОБА_1 завдаток в подвійному розмірі 12048 грн., аванс в сумі 13800 грн. та компенсацію моральної шкоди 10000 грн.

В задоволенні вимог про визнання договору недійсним та інших вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 487,2 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв