АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Матійчук Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Міністерства юстиції України - Дудник Анни Олексіївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати факт порушення Міністерством Юстиції України його права на повагу до гідності та честі, поширивши без перевірки на відповідність дійсності твердження у зверненні начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 19.03.2012 щодо упередженості ОСОБА_3 під час проведення внутрішнього аудиту. Визнати інформацію у формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік - «при аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою» та у поданні від 05.02.2013 № 18-48/58 - «за результатами роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості… проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області» такою, що не відповідає дійсності, зобов'язати Міністерство юстиції України, яке порушило особисте немайнове право позивача шляхом поширення недостовірної інформації у формі бланка щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов'язків і завдань за 2012 рік та у поданні від 05.02.2013 № 18-48/58, спростувати поширену недостовірну інформацію у формі, яка є ідентичною до форми поширення неправдивої інформації.

В мотивування вимог посилався на те, що з 21 листопада 2011 року по 15 січня 2014 року працював на посаді головного спеціаліста Контрольно-ревізійного управління та Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України. Посадові особи відповідача ОСОБА_6 (колишній начальник Управління внутрішнього аудиту) та ОСОБА_7 (колишній заступник начальника Управління внутрішнього аудиту - начальник відділу) при виконанні своїх посадових обов'язків допустили поширення відносно позивача неправдивої інформації, а саме: у Формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік - «При аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою»; у поданні від 05 лютого 2013 року № 18-48/58 на адресу заступника Міністра юстиції - керівника апарату - «За результатами роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості… проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до Національного агентства України з питань державної служби про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії встановлено, що «допущення позивачем вказаного порушення було встановлено на підставі звернення начальника управління ДВС ГУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 від 19 березня 2012 року щодо упередженості ОСОБА_3 під час проведення аудиту».

Позивач зазначає, що він проводив перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління юстиції, що відображено в аудиторському звіті, складеному за результатами внутрішнього аудиту. Будь-якого зауваження від керівника аудиторської групи ОСОБА_8 під час проведення внутрішнього аудиту та протягом року після завершення внутрішнього аудиту від керівництва підрозділу не було заявлено. Поширення посадовими особами відповідача недостовірних відомостей відбулося після звернення позивача щодо їх протиправних дій до посадових осіб міністерства, державних органів та до суду. ОСОБА_4 станом на 19 березня 2012 року перебувала у відрядженні, що підтверджується відповідною довідкою ГУЮ у Закарпатській області, а тому не могла подати на той час дане звернення.

Неправдивість поширеної відповідачем інформації у поданні від 05 лютого 2013 року № 18- 48/58 та у формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік підтверджується висновком Державної фінансової інспекції України від 03 липня 2013 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року позов задоволено.

Визнано факт порушення Міністерством Юстиції України права ОСОБА_3 на повагу до гідності та честі, поширивши без перевірки на відповідність дійсності твердження у зверненні начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 19.03.2012 щодо упередженості ОСОБА_3 під час проведення внутрішнього аудиту.

Визнано інформацію у формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік - «при аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою» та у поданні від 05.02.2013 № 18-48/58 - «за результатами роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості… проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області» такою, що не відповідає дійсності.

Зобов'язано Міністерство юстиції України, яке порушило особисте немайнове право позивача ОСОБА_3, шляхом поширення недостовірної інформації у формі бланка щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов'язків і завдань за 2012 рік та у поданні від 05.02.2013 № 18-48/58, спростувати поширену недостовірну інформацію у формі, яка є ідентичною до форми поширення неправдивої інформації.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача Міністерства юстиції України - Дудник А.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що посилання суду на окремі судові рішення в інших судових справах є безпідставним, оскільки судова практика в Україні не є джерелом права, і чинне законодавство України зобов'язує суди керуватись при прийнятті судових рішень принципом законності, тобто Конституцією та Законами України (стаття 129 Конституції України, статті 7, 9 КАС України). Отже, посилання суду першої інстанції на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 як одну з підстав задоволення позову є безпідставним та таким, що не відповідає обставинам справи.

Зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що Міністерство юстиції поширило відносно ОСОБА_3 недостовірну інформацію, а також не зазначено у який спосіб відбулося таке поширення.

Поза увагою суду залишився той факт, що викладена інформація у доповідній записці на ім'я керівництва Міністерства юстиції України від 05.02.2013 №18-48/58, не може вважатися поширенням інформації в розумінні цивільного права, оскільки є внутрішнім листуванням всередині однієї юридичної особи.

Вважає, що в даному випадку керівником були використані оціночні судження, зокрема критика та оцінка роботи працівника Міністерства юстиції України ОСОБА_3 Інформація викладена в доповідній записці на ім'я керівництва Міністерства юстиції є внутрішнім листуванням в межах однієї юридичної особи.

Суд, розглядаючи даний позов, повинен був встановити чи оспорювана інформація є власною критичною думкою посадових осіб Міністерства, чи офіційною позицією Міністерства юстиції України.

Інформація, викладена в доповідних є відтворенням власного суб'єктивного уявлення керівника структурного підрозділу, в якому працював позивач, та містить суб'єктивне оціночне ставлення до цього працівника його керівника та не містить жодних фактичних висловлювань.

Крім того, вимоги позивача щодо визнання інформації недостовірною та спростування вказаної інформації у поданні Міністерства юстиції України від 05.02.2013 за № 18-48/58 вже були предметом розгляду у справі № 757/20726/13-ц за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України про визнання факту поширення недостовірної інформацію.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2013 у справі № 757/20726/13-a відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 повністю.

В судовому засіданні представник відповідача Міністерства юстиції України - Дудник А.О. свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що з 21 листопада 2011 року по 15 січня 2014 року ОСОБА_3 працював на посаді головного спеціаліста Контрольно-ревізійного управління та Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України.

19.03.12 р. начальник управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 звернулася письмово до начальника управління внутрішнього аудиту ОСОБА_6 із листом, у якому зазначила, що працівником управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3 витребувано документи щодо діяльності торгуючих організацій, які здійснюють реалізацію конфіскованого майна; програмою аудиту не передбачено такого виду перевірки, а дії ОСОБА_3 носять самовільний характер і дають підстави вважати про його особисту зацікавленість.

За письмовою інформацією Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 04.11.2015 р. указаний лист-звернення не зареєстрований

Також у своєму листі-зверненні від 19.03.2012 р. ОСОБА_4 вказує, що «програмою аудиту не передбачено такого виду перевірки». Проте, відповідно до програми аудиту (аналогічно змісту Аудиторського звіту від 30.03.2012 № 18-36/2 про оцінку стану фінансово-господарської діяльності (фінансовий аудит та аудит відповідності) Головного управління юстиції у Закарпатській області за 2010-2011 роки, внутрішньому аудиту підлягало питання «оцінки взяття і обліку зобов'язань стану розрахункової дисципліни, укладення господарських угод; дотримання при укладанні угод діючого законодавства про закупівлю товарів, робіт та послуг, за державні кошти».

Встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 року було встановлено факт поширення ОСОБА_4 недостовірної інформації, яка порочить особисті немайнові права ОСОБА_3 та визнано факт поширення посадовою особою Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 недостовірної інформації у зверненні від 19.03.2012 р. до начальника управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України, а саме: «працівником управління ОСОБА_3 витребувано документи щодо діяльності торгуючих організацій, які здійснюють реалізацію конфіскованого майна. Програмою аудиту не передбачено такого виду перевірки, а дії ОСОБА_3 носять самовільний характер і дають підстави вважати про його особисту зацікавленість». Спростовано вказану інформацію шляхом зобов'язання ОСОБА_4 відкликати своє звернення (лист) начальнику управління внутрішнього аудиту ОСОБА_6 від 19.03.2012 р. протягом одного місяця із дня набрання цим рішенням законної сили. (а.с.134-136зв)

Таким чином, рішення суду в частині визнання факту порушення Міністерством Юстиції України права ОСОБА_3 на повагу до гідності та честі, поширивши без перевірки на відповідність дійсності твердження у зверненні начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 19.03.2012 щодо упередженості ОСОБА_3 під час проведення внутрішнього аудиту підлягає скасуванню, оскільки рішенням суду від 23.12.2015 року встановлено факт поширення недостовірної інформації у зверненні від 19.03.2012 року саме ОСОБА_4

Щодо вимог позивача про визнання інформації у формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік - «при аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській обласні займався вивченням питань, не передбачених програмою» та у поданні від 05.02.2013 № 18-48/58 - «за результатами роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості… проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області» такою, що не відповідає дійсності, то вони також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік в розділі 3, міститься напис: «При аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою. Рівень виконання посадових обов'язків недостатній». Даний бланк підписано безпосереднім керівником позивача - ОСОБА_7, а затверджено керівником вищого рівня. (а.с.7-зв).

Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 05.12.2015 року у справі №К/800/47995/13 ОСОБА_3 ставилося питання про визнання протиправними дій (бездіяльності) Міністерства юстиції України щодо неналежного (формального) розгляду заяви від 25.01.2013р. щодо незгоди з підсумковою оцінкою у формі бланку щорічної оцінки за 2012р.

Даним судовим рішенням було встановлено, що зважаючи на приписи п.4.1 Загального порядку проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов'язків і завдань, затвердженого наказом Головного управління державної служби України від 31.10.2003р. №122 (далі - Порядок), відповідно до яких у разі незгоди з оцінкою керівника державний службовець у десятиденний термін може звернутися із заявою до керівника вищого рівня, висловивши зауваження та обґрунтувавши їх, й рішення керівника вищого рівня є ухвальним, а також враховуючи, що, як вже вказувалось в цій ухвалі, не погоджуючись з щорічною оцінкою виконання позивачем посадових обов'язків і завдань його безпосереднім керівником ОСОБА_6 від 24.01.2013р., якою робота ОСОБА_3 оцінена задовільно, останній відповідно до п.4.1 Порядку звернувся з заявою до Заступника Міністра - керівника апарату ОСОБА_9, який за результатами розгляду вказаної заяви Міністерством юстиції України щорічну оцінку виконання державним службовцем посадових обов'язків і завдань від 24.01.2013 р. залишив без змін, про що позивача повідомлено листом від 22.02.2013р. №14-48/162, прийшли до висновку про недоведеність факту неналежного (формального) розгляду Міністерством юстиції України заяви позивача від 25.01.2013р., а отже й відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

При цьому, як правильно вказали суди, викладення інформації в щорічній оцінці є суб'єктивним рішенням керівника та спирається на конкретні приклади з відзначенням позитивних показників роботи державного службовця, рівня його знань, умінь, професійних та ділових якостей, недоліків у роботі, а також шляхів їх подолання.

Таким чином, оцінка бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік була предметом дослідження судів адміністративної юрисдикції, які прийшли до висновку про те, що підстав вважати викладену інформацію недостовірною - немає. А сама оцінка є суб'єктивним рішенням керівника.

Вимога про визнання інформації у поданні від 05.02.2013 № 18-48/58 - «за результатами роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості… проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області» такою, що не відповідає дійсності також не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У поданні від 05.02.2013 року № 18-48/58, складеного відповідачем міститься інформація: «За результатами роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості виконання покладених на нього функціональних обов'язків, якості проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області».

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 у справі № 826/13742/13-а за позовом ОСОБА_3 до Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправними, зобов'язання вчинити дії встановлено лише факт відсутності проведення агентством службового розслідування щодо обставин, викладених у скарзі ОСОБА_3 стосовно вивчення ним під час проведення аудиту діяльності Головного управління юстиції у Закарпатській області питань, не передбачених програмою, а не факт законності його дій під час проведення аудиту діяльності.(а.с.8-10зв)

Тобто, судом було встановлено те, що для встановлення фактів викладених у поданні слід провести повторний аудит для повного та об'єктивного службового розслідування щодо вчинення ОСОБА_3 під час проведення внутрішнього аудиту.

Поряд з цим, розглядаючи даний позов, колегія суддів не має повноважень збирати докази чи ініціювати проведення повторного аудиту для встановлення наявності чи відсутності підстав вважати інформацію викладену у поданні недостовірною.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Міністерства юстиції України - Дудник Анни Олексіївни -задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та спростування недостовірної інформації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді