справа № 285/2924/16-ц
провадження у справі № 2/0285/1600/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

20.10.2016 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О.О., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області

про визнання права власності на гараж в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на гараж № 78 по вул. Войкова 65-Б в м. Новоград-Волинський Житомирської області (далі Гараж).

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачем сплачений судовий збір по заниженій ціні в сумі 551 грн. 20 коп.

Як слідує з доданих до позовної заяви документів, предметом спору є нерухоме майно Гараж, побудований в 1980 році, з бетону, загальною площею 27,5 м2

Згідно з проведеним дослідженням, визначенням та оглядом ринку нерухомості у місті Новоград-Волинський Житомирської області, на момент подачі позову, ринкова вартість вказаного майна за схожою характеристикою, квадратурою, матеріалом та роком побудови, місцем розташування становить від 3000 грн. за 1 м2, що в середньому становить від 82 500 грн. та вочевидь не відповідає зазначеній у технічному паспорті вартості майна в сумі 13912 грн.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України та розяснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням дійсної вартості спірного майна. При цьому вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості на момент предявлення позову, і суд не повинен визначати його вартість за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст. 80, п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України такий обовязок покладається на позивача.

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

На думку суду, з урахуванням існуючих ринкових, дійсна вартість спірного майна є істотно вищою. Очевидність заниження ціни позову не потребує окремого обґрунтування судом цієї обставини з посиланням на докази та факти. Оцінка правильності визначення ціни позову здійснюється судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01.09.2015 року, встановлено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1 378 грн.

З огляду на наведене суд, у відповідності до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, визначає позивачу розмір судового збору в сумі 1 000 грн., недоплачена сума судового збору в такому разі становитиме 448,8 грн. (з урахуванням вже сплаченої суми судового збору 551,2 грн.)

На думку суду, визначення позивачці розміру судового збору не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для неї, яка потребує судового захисту, не є перешкодою їй в доступі до правосуддя, оскільки останній в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту предявлення позову до суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у звязку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Сплата судового збору згідно закону здійснюється через банківські установи чи поштові відділення зв'язку за рахунок платника.

Невірне визначення ціни позову, що призвело до недоплати судового збору, є недоліком позовної заяви, а тому до неї повинні застосовуватися вимоги, передбачені ст. 121 ЦПК.

За таких обставин позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачці строку для можливості усунення її недоліків.

Керуючись статтями 80, 119-121, 209 ЦПК України, 6 Закону України «Про судовий збір»

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про визнання права власності на гараж в порядку спадкування, залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк терміном пять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених недоліків (доплати судового збору в сумі 448,80 грн.) та розяснити їй, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута.

Розяснити ОСОБА_1, що оригінал квитанції (платіжного доручення) про сплату судового збору, має бути поданий безпосередньо до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвала щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя О.О.Літвин