УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 5 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 3 травня 2007 року банк уклав з відповідачем кредитний договір в розмірі 38 081,50 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та у строки, передбачені цим договором. Указує, що відповідач у порушення умов кредитного договору зобов'язання не виконує, у зв'язку із чим станом на 27 січня 2015 року має заборгованість перед позивачем на загальну суму 15 939,94 дол. США, з яких: 4 806,55 дол. США - заборгованість за кредитом; 5 291,72 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 158,25 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 6 683,42 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 5 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позивач не надав доказів про зарахування сум від реалізації автомобіля та не довів заявленого розміру заборгованості.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові з інших підстав, виходив із недоведеності позовних вимог.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 3 травня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 3 травня 2007 року по 3 травня 2012 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 38 081 грн 50 коп. на купівлю автомобіля та в розмірі 10 457 грн 50 коп. на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Період сплати вважається період з «3» по «6» число місяця. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в сумі 944 грн 05 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсотках.

Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля марки «ВАЗ 21154» (п. 7.3 кредитного договору).

Згідно довіреності від 17 лютого 2010 року, посвідченої нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В., ОСОБА_3 уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» за усним договором-дорученням продати належний йому на праві власності автомобіль марки «ВАЗ 21154». Зазначений автомобіль було реалізовано за 20 тис. грн, покупцем якого був ОСОБА_5, що підтверджується актом прийому-передачі від 12 червня 2012 року (а.с. 39).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» указував на те, що кошти одержані від реалізації предмета застави в повному обсязі не погасили заборгованість позичальника, що і стало підставою для звернення до суду із указаним позовом.

Так, реалізація предмета застави відповідно до умов договору застави, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Так, апеляційний суд ухвалюючи рішення про відмову в позові, послався лише на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові зазначив про те, що кредит відповідачу був наданий у сумі 38 081,50 дол. США, проте жодних доказів укладення кредитного договору в доларах США позивачем не надано. При цьому, апеляційний суд не звернув уваги на те, що банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором № К3А1АК00275824, який міститься в матеріалах справи (а.с. 6-7), а встановлення розміру кредитної заборгованості є лише однією з фактичних обставин, яка має бути встановлена судом за позовом банку. Відтак, апеляційний суд не був позбавлений можливості перевірити розмір кредитної заборгованості за вказаним договором та в залежності встановлених обставин справи вирішити спір по суті.

Таким чином, апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попович