У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

МостовоїГ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області до ОСОБА_3, відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року прокурор Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 17 грудня 2004 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1. Підставою його видачі вказане рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 95-ХХІV від 21 березня 2003 року. Проте в технічній документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку є витяг із зазначеного рішення ради та додаток до нього, згідно яких ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд площею 0,1 га по АДРЕСА_2 Посилаючись на те, що ОСОБА_3 набув у власність спірну земельну ділянку з порушенням визначеного законодавством порядку, просив задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 1 лютого 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовна давність для звернення до суду пропущена, поважні причини її пропущення відсутні та вказав на необґрунтованість позовних вимог, оскільки допущена в технічній документації зі складання державного акта помилка і невірне зазначення адреси спірної земельної ділянки не може бути підставою для визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що сторони не зверталися до суду із заявою про застосування позовної давності, тому суд першої інстанції необґрунтовано встановлював обставини, пов'язані з її дотриманням, а у зв'язку із недоведеністю відсутності рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21 березня 2003 року № 95-XXIV «Про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 та видачу державного акта на право приватної власності на землю» позов не підлягав задоволенню.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вважаючи, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21 березня 2003 року № 95-XXIV «Про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 та видачу державного акта на право приватної власності на землю», суди не звернули уваги на пояснення останнього, що заява про передачу у власність йому цієї земельної ділянки була подана ним 8 серпня 2003 року, тобто не до, а після прийняття радою вказаного рішення (а. с. 28 т. 1).

При відсутності заяви особи про передачу у власність земельної ділянки у ради не було підстав для розгляду такого питання.

Саме рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21 березня 2003 року № 95-XXIV у справі відсутнє.

Ухвалою суду першої інстанції від 28 вересня 2010 року було зобов'язано Фонтанську сільську раду Комінтернівського району Одеської області надати належним чином завірені копії рішень сільської ради від 21 березня 2003 року № 95 та від 21 жовтня 2003 року (а. с. 65 т. 1).

Вимоги зазначеної ухвали не виконані, оскільки із змісту відповіді сільського голови вбачається, що протокол відповідної сесії відсутній (а. с. 73 т. 1).

При відсутності даних про прийняття сільською радою рішення від 21 березня 2003 року сама по собі виписка із цього рішення не може безумовно свідчити, що таке приймалось та підтверджувати цю обставину.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що про передачу відповідачу у власність земельної ділянки сільською радою приймалось рішення і 21 жовтня 2003 року (а. с. 9 зворот т. 1), яке також відсутнє.

Зробивши висновок, що при виготовленні технічної документації із складання державного акта допущена помилка в зазначенні адреси місця розташування земельної ділянки, суди не звернули уваги на те, що у долучених до матеріалів цієї документації додатків до акта встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки від 20 січня 2004 року, червня цього ж року суміжними землекористувачами земельної ділянки зазначені різні особи та різні координати зовнішніх меж (а. с. 140, 141, 166, 167 т. 1).

Причину таких протиріч судами не з'ясовано.

Наведене може свідчити про те, що технічна документація виготовлялась відносно різних земельних ділянок.

Тому зроблений у судових рішеннях висновок про недоведеність обставин, на які посилався прокурор в обґрунтування вимог, передчасний.

Суди також вважали, що ОСОБА_3 виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 7 квітня 1994 року № 22.

Зазначеного рішення у справі нема.

Довідка виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 6 травня 2004 року № 854 про його прийняття, з урахуванням повідомлення з архіву про те, що воно не передавалось на зберігання, не може бути допустимим доказом того, що таке приймалось.

На підтвердження доводів апеляційної скарги щодо незаконності ухваленого судом першої інстанції рішення ОСОБА_4 посилалась на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2014 року, яким було засуджено голову Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_5

Апеляційний суд не перевірив, за вчинення яких дій була засуджена вказана особа та чи мають вони значення при вирішенні спору, який був предметом розгляду.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені у справі рішення судів не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів, скасовуючи рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, виходить за межі доводів касаційної скарги, оскільки встановлені передбачені цією статтею обставини дають підстави для такого виходу.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 1 лютого 2011 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова

М.І.Наумчук