АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/357/16 Головуючий в І інстанції
Єдиний унікальний номер справи 667/6237/15-ц ОСОБА_1
Категорія: 52 Доповідач: Бездрабко В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року лютого місяця 04 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Борка А.Л.

ОСОБА_2,

Секретар : Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ДП "Херсонський морський торговельний порт", посилаючись на те, що з 10 вересня 1989 року працювала на підприємстві, а з 01 листопада 2011 року обіймала посаду тальмана.

Наказом №287-к від 13 липня 2015 року звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штатів.

Позивач вважає, що звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, за відсутності дійсного скорочення чисельності та штатів працівників; без її попередження про наступне вивільнення та вирішення питання щодо наявності у неї преважного права про залишення на роботі.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила визнати незаконним та скасувати наказ №287-к від 13 липня 2015 року про звільнення; поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., понесені витрати на надання правової допомоги у розмірі 1 300,00 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявленних нею вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 з 10 вересня 1989 року працювала ДП "Херсонський морський торговельний порт", а з 01 листопада 2011 року була переведена на посаду тальмана.

Наказом керівника підприємства №287-к від 13 липня 2015 року звільнена у звязку із скороченням штату працівників.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», №9 від 06 листопада 1992року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

В ході розгляду справи встановлено, що наказом №225 від 30 квітня 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису» було прийнято рішення про виключення з 13 липня 2015 року із штатного розпису району (вантажного) посад, у тому числі, трьох тальманів.

Видання цього наказу обумовлено аналізом змін в організації праці та виробництва при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт, за змістом якого вбачалася необхідність проведення оптимізації чисельності працюючих тальманів вантажного району з метою покращення ефективності роботи підприємства.

На виконання вказаного наказу 05 травня 2015 року виданий наказ №176-к «Про персональне попередження працівників про майбутнє вивільнення у звязку із скороченням штату», з яким позивач ознайомлена 12 травня 2015 року, про що свідчить її особистий підпис. Одночасно ОСОБА_3 була ознайомлена з переліком вакансій, наявних на підприємстві (а.с.28-30).

Наказом №285 від 05 червня 2015 року на підприємстві була створена комісія з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або, щодо яких встановлено обмеження на вивільнення.

За результатами засідання комісії (протокол №1 від 17 червня 2015 року) прийнято рішення запропонувати на звільнення за скороченням штату три кандидатури тальманів, зокрема, ОСОБА_3, яким також пропонувалося переведення на наявні вільні вакансії на підприємстві (п.3.1, 3.3).

З пояснень представників відповідача встановлено, що вирішуючи питання про наявність у тальманів переважного права на залишення на посаді, комісією враховувалися передбачені трудовим законодавством гарантії на заборону звільнення (зокрема ст.184 КЗпП), наявність більш високої кваліфікації, відповідної освіти, стаж роботи на посаді, інформація про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, інші обставини, передбачені ст. 42 КЗпП України.

Надана суду Порівняльна таблиця для визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, серед тальманів району (вантажного) додаток №1 до наказу від 05 червня 2015 року № 285 свідчить, що позивач ОСОБА_3, маючи середню освіту та загальний стаж роботи в порту 25 років 08 місяців, за посадою тальмана працювала 03 роки 07 місяців, що фактично є найменшим стажем за посадою. Будь-якої відповідальної роботи не виконувала, інших привілеїв на залишення на роботі у порівнянні з іншими працівниками не має.

Рішенням первинної профспілкової організації ДП «Херсонський морський торговельний порт» від 13 липня 2015 року надано згоду на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 1ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату з 13 липня 2015 року (протокол №9).

Того ж дня, позивач повідомлялася про наявні на підприємстві вакансії станом на 10 та 13 липня 2015 року прибиральника виробничих приміщень, комірника, однак поставити підпис про ознайомлення з цим повідомленням відмовилася, про що складений відповідний акт (а.с.37).

За клопотання позивача та її представника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були оглянуті оригінали наказів №225 від 30.04.2015р.; №176-к від 05.05.2015р.; №285 від 05.06.2015р. з додатком №1; штатні розписи підприємства станом на 01.03.2015р. та 01.12.2015р., які свідчать про реальне проведення скорочення штату підприємства тальманів та інших посад.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці, які призвели до скорочення штату працівників, зокрема ОСОБА_3, вивільнення якої відбулося з дотриманням відповідачем вимог трудового законодавства, за відмови позивача від переведення на іншу запропоновану посаду.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: А.Л. Борко

ОСОБА_2