Справа № 466/2272/11 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/2120/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 1 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції , про визнання будівництва будинку самочинним будівництвом, зобов»язання до вчинення дій, визнання недійсними наказів про оформлення права власності, свідоцтв про право власності на житловий будинок, договору дарування, та визнання недійсною реєстрації права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

Встановлено, що позивач, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, звернувся з позовом та просив ухвалити рішення, яким: визнати житловий будинок АДРЕСА_1 самочинним будівництвом; визнати недійсним наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 23 квітня 2007 року про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, яке видано 23 квітня 2007 року ОСОБА_4; визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 20 червня 2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний вище житловий будинок за ОСОБА_3, яка проведена 26 вересня 2007 року в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»; визнати недійсним наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 18 вересня 2012 року про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3; визнати недійсним свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок, яке видано 18 вересня 2012 року ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, яка проведена 8 жовтня 2012 року в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»; зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати частину даху житлового будинку АДРЕСА_1, яка перетинає суміжну межу земельних ділянок між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та мурований паркан на межі вказаних будинковолодінь; зобов'язати ОСОБА_3 припинити дії по утриманню пасіки, що розташована на присадибній земельній ділянці житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, та заборонити в подальшому розташовувати вулики з бджолами на вказаній земельній ділянці; стягнути на його користь судові витрати та витрати за проведення судово-будівельної експертизи в розмірі 4600 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про визнання будівництва будинку самочинним будівництвом, зобов»язання до вчинення дій, визнання недійсними наказів про оформлення права власності, свідоцтв про право власності на житловий будинок, договору дарування, та визнання недійсною реєстрації права власності на житловий будинок.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 1 лютого 2016 року доповнено резолютивну частину рішення від 30 червня 2015 року абзацом наступного змісту:

«У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про зобов»язання відповідача ОСОБА_3 демонтувати частину даху житлового будинку АДРЕСА_1, яка перетинає суміжну межу між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, демонтувати мурований паркан на межі вказаних будинковолодінь, зобов»язання ОСОБА_3 припинити дії по утриманню пасіки, що розташована на присадибній земельній ділянці будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, заборони в подальшому розташовувати вулики на вказаній земельній ділянці та стягнення судових витрат-відмовити у зв»язку з безпідставністю.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 Просить їх скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вважає, що рішення суду ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що на підставі ухвали Львівської міської ради від 26 січня 2009 року він є власником земельної ділянки площею, 0,0838 га, яка розташована на АДРЕСА_2. Вказує, що ділянка йому надана для обслуговування будинку. Сусідня земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_3 В 1980 роках батько відповідача самочинно побудував сарай та провів реконструкцію літньої кухні під житловий будинок. Зазначає, що у 1989 році ОСОБА_4 узаконив самовільну добудову та реконструкцію без його згоди. Стверджує, що зведений відповідачем мурований паркан на межі земельних ділянок створює йому перешкоди для використання земельної ділянки, затінення та сирість. Також зазначає, що відповідач використовує свою земельну ділянку не за призначенням, займається розведенням бджіл, розмістив на ділянці вулики, що є для нього та його родини загрозою нападу бджіл.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити.

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Положеннями ст. 13 цього Кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або законом. При здійсненні цивільних прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. При здійснені цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником будинку АДРЕСА_2. Право власності на частину вказаного будинку він набув в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншим співвласником зазначеного будинку є ОСОБА_7, яка набула право власності на підставі договору довічного утримання з ОСОБА_8 В минулому вказаний будинок складався в цілому з 3-х кімнат площею 47,90 кв.м та кухні, разом з господарським будівлями (літня кухня, два сараї, дві вбиральні, криниця). ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є співвласниками по 1/2 частині вищевказаного будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель. Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 0838 га, яка ухвалою Львівської міської ради №3093 від 26 січня 2006 року передана ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в спільну сумісну приватну власність, якими самочинно проведено реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_2 з добудовами і надбудовами, які на даний час ще не узаконені в установленому порядку.

Також встановлено, що ОСОБА_3 проживає в будинку АДРЕСА_1, який розташований на межі земельної ділянки з будинковолодінням АДРЕСА_2, де проживає ОСОБА_2 та ОСОБА_7 З кінця 1950-х і до початку 1970-х років на місці вказаного будинку існував сарай, який батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_9 - власником будинку та господарських споруд по АДРЕСА_3 було переобладнано в літню кухню. В 1980-х роках ОСОБА_9 в своєму будинковолодінні проведено самовільне будівництво, а саме: в подвір'ї будинку побудовано сарай розміром 5,0м х 2,5м та проведено реконструкцію вищевказаної літньої кухні під житловий будинок. Рішенням виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова №583 від 12 грудня 1989 року «Про самовільне будівництво» було вирішено погодитись з будівництвом сараю та реконструкцією літньої кухні під житловий будинок, які провів ОСОБА_3, затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію реконструйованої літньої кухні під житловий будинок, вирішено видати документ про право власності та цьому побудованому будинку присвоєно АДРЕСА_1. Комісією по боротьбі з самовільним будівництвом встановлено, що власник будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 в подвір'ї будинку побудував сарай і провів реконструкцію літньої кухні під жилий будинок, який складається з 2-х кімнат пл. 37,9 1кв.м, кухні 12,5 кв.м, двох коридорів 7,6 кв.м, 4,0 кв.м, ванної 2,4 кв.м, туалету 1,45 кв.м і сходової клітки 9,7 кв.м. На підставі вищевказаного рішення виконкомом Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова 2 січня 1991 року ОСОБА_9 було видано свідоцтво на право власності на жилий будинок, в якому зазначено, що будинковолодіння з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташоване на АДРЕСА_3, в цілому належить йому на праві особистої власності, яке було зареєстроване у Львівському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №27 за номером 4112. 10 лютого 2000 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 було видано розпорядження №117 «Про присвоєння поштової адреси згідно з яким новозбудованому індивідуальному житловому будинку на АДРЕСА_3 присвоєно поштовий номер - АДРЕСА_1. 23 квітня 2007 року управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради було видано наказ №75-Ж-Ш «Про оформлення права власності на житлові будинки». Відповідно до якого, на підставі заяви та поданих документів ОСОБА_10 було оформлено право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з 3-х житлових кімнат площею 72,2 кв.м, загальна площа 114,5 кв.м, всього по будинку -145,3 кв.м, сарай під літерою «Г» та видано відповідне свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке було зареєстроване в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 4 червня 2007 року за реєстровим номером 19084870.

12 червня 2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було укладено договір дарування будинку АДРЕСА_1 зі всіма приналежними до нього господарським будівлями та спорудами. 26 вересня 2007 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» позивачу видало витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Суд першої інстанції виходить з того, що ці обставини підтверджуються рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року в справі №2-28/11, рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 5 грудня 2013 року, рішенням виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова №583 від 12 грудня 1989 року «Про самовільне будівництво», наказом управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради №75-Ж-Ш від 23 квітня 2007 року «Про оформлення права власності на житлові будинки», свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 23 квітня 2007 року, договором дарування будинку від 12 червня 2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 вересня 2007 року та іншими зібраними у справі доказами.

За зверненням ОСОБА_3 на підставі наданих ним документів 18 вересня 2012 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради було видано наказ №2077-Ж-Ш «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок на АДРЕСА_1». Відповідно до цього наказу ОСОБА_3 було оформлено право власності на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1, житловою площею 104,9 кв.м, загальною площею 183,2 кв.м та на сарай під літерою «Г». На підставі вказаного наказу відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова ОСОБА_3 18 вересня 2012 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке було зареєстроване в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 8 жовтня 2012 року за реєстровим номером 19084870.

У відповідності до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи чи належного затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявляючи позовні вимоги про визнання будівництва будинку АДРЕСА_1 самочинним будівництвом, визнання недійсними наказів Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №75-Ж-Ш від 23 квітня 2007 року «Про оформлення права власності на житлові будинки» та №2077-Ж-Ш від 18 вересня 2007 року «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок на АДРЕСА_1», визнання недійсними виданих на їх підставі свідоцтв про право власності на житловий будинок, договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1, який був укладений 20 червня 2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, визнання недійсною реєстрації права власності на вказаний жилий будинок та про зобов'язання відповідача ОСОБА_9 до вчинення дій, а саме: демонтувати частину даху житлового будинку АДРЕСА_1, яка перетинає суміжну межу земельних ділянок між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та мурований паркан, який стоїть на цій суміжній межі, та припинити дії по утриманню пасіки, що розташована на присадибній земельній ділянці, позивач ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження таких вимог. Висновки суду є мотивованими і з такими належить погодитися. Встановлено, що пасіка є зареєстрованою ОСОБА_4 у 1985 році та розміщена на земельній ділянці, що належить ОСОБА_11, яка не брала участі в справі як відповідач. Ця земельна ділянка не належить відповідачеві ОСОБА_3 Тому позовна вимога, заявлена до ОСОБА_3 в частині припинення дій по утриманню пасіки також до задоволення не підлягає.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Шевченківського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 1 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: