22-ц/775/708/2016(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № BL-8379 (кредитна лінія), згідно якого відповідачу був наданий кредит в сумі 40 000 грн. за умови його повернення згідно графіка та із сплатою відсотків за користування кредитом, а також підвищених відсотків в разі прострочення сплати кредиту та відсотків. У зв*язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач просив стягнути заборгованість за кредитом, яка, станом на 10 жовтня 2012 року, складала 33 601,64 грн. В червні 2014 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, яка, станом на 12 липня 2013 року, становила 52 135,05 грн. та складалася з: простроченої заборгованості по сплаті кредиту 24 769,68 грн., заборгованості за відсотками 13 586,90 грн. та за підвищеними відсотками 13 778,47 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитом в сумі 52135,05 грн., а також судові витрати в розмірі 521,36 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач посилається на те, що вона була позбавлена можливості просити суд про застосування спеціального строку позовної давності, передбаченого ч.2 ст.258 ЦК України; суд залишив поза увагою її право на зменшення розміру процентів, в порядку визначеному ч.3 ст.551 ЦК України; судом допущені порушення норм матеріального права, а саме, ст.ст.526,527 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; в судове засідання апеляційного суду не з'явилася; про причини неявки суду не повідомила; заяви про відкладення розгляду справи з зазначенням поважності причин відсутності не подала.

Зі справи вбачається, що адвокат Кривич О.В. мав повноваження представляти інтереси ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 01 березня 2013 року тільки у Приморському районному суді м.Маріуполя (т.1 а.с.102). Відповідач ОСОБА_2 повідомлялася про розгляд її апеляційної скарги 23 серпня 2016 року, 31 серпня 2016 року, 1 вересня 2016 року, 27 вересня 2016 року та 7 жовтня 2016 року судовими повістками та телефонограмами, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду Донецької області (т.2 а.с.116, 129-131, 145,147, 161-162). Тричі розгляд справи відкладався за заявою ОСОБА_2 (т.2 а.с.125, 140, 149-150).

З урахуванням зазначених обставин, апеляційний суд визнав причину неявки ОСОБА_2 в судове засідання 18 жовтня 2016 року не поважною і, на підставі ст.157 ЦПК України та загальних засад цивільного судочинства щодо розумності строків розгляду справи, дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача.

Представник ПАТ «Універсал Банк» Глазков О.В. подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив апеляційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2. був укладений кредитний договір № BL-8379, згідно якого відповідачу була надана кредитна лінія з лімітом в межах 40 000 грн. Позичальник зобов*язався здійнювати плату за користування кредитом на умовах, передбачених договором. Також, позичальник мав поновлюване право на отримання кредитних коштів (траншів) в межах встановленого ліміту та протягом строку кредитування. Граничний строк повернення кредиту встановлений до 31 липня 2009 року. Договором передбачені відсотки за користування кредитом в розмірі 31,95 % річних (базова ставка) та підвищені відсотки в разі користування кредитом понад строки кредитування та/або понад строки погашення кредиту. Договір підписаний сторонами без будь-яких застережень. ОСОБА_2 своїми підписами посвідчила те, що їй доведено сукупну вартість кредитної лінії та реальної процентної ставки, умови кредитування.

Представленими позивачем заявами боржника та платіжними дорученнями підтверджується, що ОСОБА_2 20 серпня 2008 року, 03 вересня 2008 року, 23 вересня 2008 року, 09 жовтня 2008 року отримала транши по 10 000 грн., а всього 40 000 грн. (а.с.6-17).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 12 липня 2013 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає: прострочена заборгованість по сплаті кредиту 24 769,68 грн., заборгованість за відсотками 13 586,90 грн., заборгованість за підвищеними відсотками 13 778,47 грн., а всього 52 135,05 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого ОСОБА_2 належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості та порушення законних прав та інтересів кредитора.

З висновками суду не можна не погодитися.

У відповідності із ст.ст. 526, 610, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов*язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов*язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов*язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо договором встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 52 135,05 грн. у зв*язку із порушенням боржником своїх обов*язків по виконанню кредитного договору.

Апеляційний суд, на підставі вимог ст.303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_2 посилалася на те, що підставою для скасування судового рішення вона вважає те, що суд невірно застосував норми матеріального права - ст.ст.526,527 ЦК України, оскільки позивач уклав з нею договір кредиту, а не кредитної лінії з умовами оплати процентів в розмірі 31,95 річних та збільшення процентів, як за договором кредиту в розмірі 66% річних, а також банк відмовлявся їй надавати додаткові транші за кредитним договором.

Однак ці доводи є неспроможними. У відповідності до положень ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п.1.1 кредитного договору, банк зобов'язується встановити позичальнику ліміт кредитної лінії в межах 40 000 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти, надані в межах ліміту кредитної лінії, та сплатити плату за користування кредитною лінією в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. Сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі, зазначеному у цьому пункті договору, а позичальник має по поновлювальне право на отримання кредитних коштів (траншів), в межах вищевказаного ліміту кредитної лінії та протягом строку кредитування, визначених цим договором.

З заяв ОСОБА_2 на ім'я керівника відділення банку вбачається, що заявник просила надати транші (кредитні кошти) в розмірі 10 000 грн. в межах ліміту кредитної лінії згідно з умовами кредитного договору (кредитної лінії) від 19 серпня 2008 року шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на її поточний рахунок.

Встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» виконав умови договору та передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 40 000 грн. шляхом видачі чотирьох траншів в розмірі по 10 000 грн. Доказів того, що відповідач зверталася до банку з вимогами про збільшення кредиту після отримання коштів, обумовлених договором від 19 серпня 2008 року, суду не представлено.

Посилання відповідача на те, що банк нараховував проценти не за договором кредитної лінії, а по іншому виду кредиту, де вище процентна ставка, спростовуються умовами договору від 19 серпня 2008 року, згідно з яким за користування кредитними коштами, наданими в межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування, визначених цим договором, встановлюється процентна ставка в розмірі 31,95% річних, а за користування кредитними коштами понад строк кредитування та/або терміни погашення, встановлені цим договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 66% річних (п.п.1.5.1, 1.5.2).

Розрахунок процентів підтверджений банком належними письмовими доказами.

Умови договору ОСОБА_2 добровільно підписала чого вона не заперечувала та виконувала добросовісно договір з вказаними умовами до 15 листопада 2011 року, як вона зазначила в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідач зазначає, що ПАТ «Універсал Банк» не повідомив її про зміни умов договору, але при цьому ОСОБА_2 не вказує, які саме умови договору банк змінив, та яким чином це порушує її права та законні інтереси.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що у зв'язку з розглядом справи у її відсутність, вона була позбавлена змоги просити у суду першої інстанції про застосування строку позовної давнини до вимог про штраф. Проте, ці доводи безпідставні, оскільки з позовної заяви ПАТ «Універсал Банк» не вбачається, що вимоги про стягнення штрафу були заявлені у даній справі до ОСОБА_2 Це також стосується і доводів апеляційної скарги про незастосування положень ст.551 ЦК України до вимог про стягнення неустойки, оскільки позов про неустойку банком також не заявлявся.

Право суду на зменшення процентів нормами цивільного законодавства не передбачено, тому, в цій частині, доводи скарги до уваги не приймаються.

Саме з цих підстав суд вирішив спір, з урахуванням уточнених позовних вимог (т.2 а.с.1) про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту 24 769,68 грн. та стягнення заборгованості по процентам в сумі 27 365,37 грн. (13 586,90+13778,47).

Доводи відповідача про те, що вона повернула банку 40 000 грн., а позивач неправомірно кожного місяця зараховував більшу частину внесків на погашення процентів та штрафу, а незначна сума зараховувалася на погашення основної суми кредиту, що призвело до незаконного збільшення штрафних санкцій, є безпідставними.

Так, за умовами кредитного договору, який ОСОБА_2 підписала та виконувала з серпня 2008 року до листопада 2011 року, сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобов'язань позичальника за договором, а саме: проценти/пеня за користування кредитними коштами понад встановлені цим договором терміни погашення та/або строк

кредитування (якщо буде мати місце прострочення); прострочені проценти; строкові проценти; прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); строкова сума основного боргу; інші платежі (п.1.7).

Отже, порядок погашення кредиту сторонами було визначено і порушення прав відповідача при здійсненні цих операцій не встановлено.

Колегія дійшла висновку, що в рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді:

Т.Г.Ігнатоля

С.А.Попова