Справа № 639/9866/15-ц
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Труханович В.В.,

при секретарі - Антохіної О.С., .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 51/100 частину домоволодіння, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.11.2015 року звернулися до суду з позовом, у якому просять ухвалити рішення про визнання за ними права власності на 51/100 частину домоволодіння № 9 по пров. Бондаренко в м. Харкові у порядку спадкування за законом після смерті батьків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1961 року ОСОБА_1 і з 1965 року ОСОБА_2 зареєстровані і постійно мешкають в м. Харкові по пров. Бондаренко, 9. Відповідач ОСОБА_3 їхня рідна сестра, яка мешкає окремо. 17.07.1948 року батьки сторін, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу придбали 50/100 частин вищезазначеного домоволодіння. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.08.1987 року у зв'язку із побудовою на земельній ділянці особисто ОСОБА_1 будинку літ. «Б-1» з прибудовами відбувся перерозподіл ідеальних часток співвласників домоволодіння, після якого батькам частка батьків в праві власності на домоволодіння змінилася і стала складати 51/100 частину. 11.04.1993 року батько помер, а 03.05.1993 року померла мати. Зі смертю батьків відкрилася спадщина - 51/100 частина домоволодіння, заповіту батьки не залишили. Їхніми спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках явилися позивачі, тобто діти померлих. На час відкриття спадщини кожен з них був зареєстрований і фактично проживав за однією адресою зі спадкодавцями, тому спадщину прийняв. Після смерті ОСОБА_5 у ХДНК № 5 була заведена спадкова справа, після смерті ОСОБА_4 також. 22.10.2015 року позивачі звернулися до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, що лишилася після смерті батьків, але державний нотаріус з посиланням на довідку КП «ХМБТІ», з якої вбачається, що згідно архівних матеріалів інвентаризаційних справ після перерозподілу ідеальних часток 51/100 частина домоволодіння за батьками не зареєстрована, відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину.

Суду представник позивачів, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 04.11.2015 року, Витягу з договору № 123 про надання правової допомоги від 04.011.2015 року надала заяву, відповідно до якої просила задовольнити позовні вимоги з підстав, які зазначені в позовній заяві.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 17.11.2015 року надали заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і підтвердила обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялася належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Відомості про причини неявки відповідача до суду не надходили, тому за клопотанням представника позивачів суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи і додатково отримані докази заявлених вимог, приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.

Розглядаючи справу, суд приймає до уваги положення ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з паспорту громадянина України МК 702499 на імя ОСОБА_1 у судовому засіданні встановлено, що він з 11.01.1961 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач ОСОБА_2 зареєстрована за тією ж адресою з 20.09.1965 року, що вбачається з паспорту громадянина України МН 098971 на її імя (а.с. 7, 10).

Кожен з них до цього часу постійно проживає у вищезазначеному домоволодінні, що підтверджується інформацією з будинкової книги (а.с. 16-30).

У свідоцтвах про народження позивачів ОСОБА_1 за 1939 рік та ОСОБА_2 за 1949 рік, їхніми батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 13, 14). Таким чином, позивачі між собою рідні брат і сестра.

17.07.1948 року подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Міської Харківської нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим № 8106113, придбали 50/100 частин домоволодіння № 9 по пров. Бондаренко в м. Харкові. Зазначений договір 26.07.1948 року був зареєстрований у КП «ХМБТІ» (а.с. 31).

На а.с. 32 знаходиться рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.08.1987 року про перерозподіл ідеальних часток та визнання права власності на 21/100 частину домоволодіння у зв'язку із побудовою з дозволу виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Харкова за № 139-11 від 06.05.1975 року та № 168-15 від 04.06.1975 року на земельній ділянці ОСОБА_1, будинку літ. «Б-1» з прибудовами, з якого суд встановив, що відбувся перерозподіл ідеальних часток співвласників домоволодіння. З рішення вбачається, що ідеальна частка, що належала ОСОБА_4 і ОСОБА_5 змінилася і стала складати 51/100 частину.

11.04.1993 року помер ОСОБА_4, що вбачається зі свідоцтва, отриманого у Харківському міському РАЦС на підставі актового запису № 5692 від 12.04.1993 року (а.с. 42), а 03.05.1993 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом, виданим Харківським міським РАЦС відповідно до актового запису № 6918 від 04.05.1993 року (а.с. 43).

Після їхньої смерті відкрилася спадщина - 51/100 частина домоволодіння № 9, розташованого по пров. Бондаренко в м. Харкові.

Відповідно до положень абзацу 3 п. 1 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Приймаючи до уваги, що правовідносини між сторонами виникли до введення у дію нового Цивільного кодексу України у редакції 2004 року, суд при постанові рішення посилається на норми Цивільного кодексу УРСР у редакції 1963 року.

Частинами 1 і 2 ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкування за законом має місце, якщо і оскільки воно не змінено заповітом.

Заповітів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не залишили, про що свідчать Інформаційні довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42489599 та № 42489634 від 17.12.2015 року, отримані на запит суду з ХДНК № (а.с. 66, 68).

Судом зясовано, що спадкоємцями померлих за законом першої черги у рівних частках у відповідності з положеннями ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) з'явилися рідні діти спадкодавців, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються у рівних частках діти (у тому числі всиновлені), подружжя і батьки (усиновителі) померлого.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 його діти були зареєстровані і фактично проживали за однією адресою зі спадкодавцями, тобто у домоволодінні № 9 по пров. Бондаренко в м. Харкові. Тому спадщину після смерті батьків вони прийняли згідно положенням ст. ст. 548 та 549 ЦК України (у редакції 1963 року).

Статтею 548 ЦК України (у редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням.

Прийнята спадщина визнається такою, що належить спадкоємцеві, з часу відкриття спадщини.

Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 27545966 та № 27548690 від 19.07.2011 року підтверджується, що після смерті ОСОБА_5 01.09.1993 року ХДНК № 5 була заведена спадкова справа № 361/1993, а після смерті ОСОБА_4 19.07.2011 року у ХДНК № 5 спадкова справа № 463/2011 (а.с. 47, 48).

Вищезазначена інформація також підтверджується повідомлення ХДНК № 5 від 17.12.2015 року № 3875/01-16 (а.с. 64). З цього повідомлення також вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини від доньки спадкодавця ОСОБА_3, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2янко, 4 кв. 134, не надходило, а після смерті ОСОБА_5 вона звернулася до нотаріуса із заявою № 529 про прийняття спадщини лише 01.09.2008 року.

Тому вирішуючи справу, суд виходить з положень ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року), що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив до управління чи володіння спадковим майном або надав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Зазначені дії повинні бути здійсненні протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. З матеріалів справи, у тому числі з повідомлення ХДНК № 5 від 17.12.2015 року № 3875/01-16, вбачається, що 22.10.2015 року ОСОБА_7 і 06.11.2015 року ОСОБА_2 звернулися до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частину домоволодіння № 9 по пров. Бондаренка в м. Харкові, що лишилася після смерті їхніх батьків.

Державний нотаріус ХДНК № 5 ОСОБА_8 з посиланням на довідку КП «ХМБТІ» від 22.07.2015 року (07.09.2015 року) за вих. № 1100969 (а.с. 44), з якої вбачається, що згідно архівних матеріалів інвентаризаційних справ після перерозподілу ідеальних часток згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.08.1987 року 51/100 частина домоволодіння за спадкодавцями не зареєстрована, і інформація про власників цієї частини нерухомості відсутня, постановами за № 3206/02-31 від 22.10.2015 року та № 3390/02-31 від 06.11.2015 року відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом і розяснила право звернення до суду першої інстанції за правилами позовного провадження (а.с. 45, 46).

Пунктом 3.1 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Вирішуючи справу по суті, суд також виходить з вимог до ч. 1 ст. 182 ЦК України, де зазначено, що право власності та інших речових прав на нерухомі речі, обмеження цих прав, їхнє виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 11, 60, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 524-527, 529, 548-549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), ст. 182 ЦК України, п.п. 1, 29 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. п. 1, 3-1 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 51/200 частину домоволодіння № 9, розташованого в м. Харкові по провулку Бондаренко, після смерті батьків, ОСОБА_4, померлого 11.04.1993 року, та ОСОБА_5, померлої 03.05.1993 року;

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 51/200 частину домоволодіння № 9, розташованого в м. Харкові по провулку Бондаренко, після смерті батьків, ОСОБА_4, померлого 11.04.1993 року, та ОСОБА_5, померлої 03.05.1993 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційний суд Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк від дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні, - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів від дня отримання копії рішення суду.

Суддя В.В. Труханович