Дата документу 09.02.2016
Справа N 320/6183/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовській О.М.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Командитного товариства «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, за участю третьої особи Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне»,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти в розмірі 78 804 грн. 62 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 788 грн. 05 коп., зазначивши, що за результатами проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг, він став переможцем електронних торгів та придбав у власність вказане майно. За придбане майно ним були внесені кошти в розмірі 554 502 грн. 00 коп. У грудні 2014 року він прибув за місцем зберігання цього майна, а саме до відповідача та мав намір забрати придбане майно, однак йому було відмовлено мотивуючи тим, що придбане ним майно він зможе забрати лише після сплати послуг за його зберігання. На що ним, в касу підприємства були внесені кошти за зберігання майна в сумі 78 804 грн. 62 коп. Враховуючи те, що ним будь-які договори по зберіганню придбаного майна до придбання майна з електронних торгів не укладались, вважає що відповідачем вказані кошти були набуті без достатньої правової підстави.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов, просив його задовольнити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4, який був допитаний як сторона судового розгляду так і в якості свідка, в судовому засіданні пояснив, що за результатами проведення електронних торгів з реалізації вищевказаного арештованого майна, він став переможцем електронних торгів та придбав його у власність. Здійснивши оплату за придбане майно, він прибув за місцем зберігання цього майна, а саме до відповідача та мав намір його забрати, однак бухгалтер підприємства повідомила йому, що за зберігання даного майна у підприємства-боржника наявна заборгованість, та забрати придбане ним майно він зможе лише після сплати послуг за його зберігання. Після чого він телефонував керуючому санацією підприємства-боржника та поцікавився, чи мають вони намір провести оплату за зберігання майна, на що йому відповіли, що мають намір, одна на теперішній час кошти відсутні. Отже, він був змушений внести в касу підприємства свої кошти за зберігання майна в сумі 78 804 грн. 62 коп. заради того, щоб забрати придбане майно. Зазначив, що будь-які договори зберігання майна до його придбання на електронних торгах він з відповідачем не укладав, а тому вважає що відповідач набув ці кошти від нього без достатньої правової підстави.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що між їх підприємством та ДП «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» був укладений договір про надання послуг зі зберігання зернових культур, відповідно до якого встановлена плата за зберігання майна. Оплата заборгованості за зберігання майна здійснювалась безпосередньо ДП «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», про що зазначено в квитанціях до прибуткового касового ордеру в період 12-30 грудня 2014 року. Вже після звернення позивача 13 січня 2015 року, з ним був укладений договір на надання послуг зберігання зернових культур та на його облікову картку був переоформлений весь обсяг придбаних культур.

В судове засідання представник третьої особи - Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» жодного разу не зявилась, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. Сторони не заперечували проти розгляду справи за її відсутності.

Вислухавши доводи позивача та його представника, пояснення представників відповідача, позивача, допитаного в якості свідка, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області перебувало зведене виконавче провадження № 3774994 про стягнення з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» на користь УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі, ТДАТУ, ОСОБА_9 суми боргу 449 416 грн. 29 коп. /а.с.181,182/.

В ході проведення виконавчих дій, 14 липня 2014 року за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53 в Командитному товаристві «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» було складено акт опису та арешту майна, згідно якого було описано і накладено арешт на майно боржника - Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг. Описане та арештоване майно передано на зберігання керуючому санацією Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» ОСОБА_8 /а.с.181,182/.

19 грудня 2014 року за результатами проведення електронних торгів, позивач став переможцем електронних торгів та придбав майно: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг, про що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області складені відповідні акти /а.с.7-9/.

За придбане майно позивачем була внесена загальна сума в розмірі 554 502 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 58692541, 58688928, 58900802, 58904184 від 03 грудня 2014 року, 11 грудня 2014 року /а.с.11,12/ та 22 грудня 2014 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було знято арешт з майна, а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг /а.с.10/.

Як стверджує позивач, він звернувся до Командитного товариства «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора», на якому зберігалось придбане ним майно з вимогою про його отримання, однак йому було відмовлено, оскільки у підприємства-боржника наявна заборгованість за зберігання майна, після чого в касу Командитного товариства «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» ним була здійснена оплата в розмірі 78 804 грн. 62 коп., на підтвердження чого ним надані квитанції до прибуткового касового ордеру №№ 46, 58 від 22-26 грудня 2014 року, 29,30 грудня 2014 року, 12,13 січня 2015 року /а.с.13-17/.

Вважаючи, що сплачені ним кошти Командитне товариство «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» отримало без достатньої правової підстави, він звертався до підприємства з вимогою повернення сплачених ним коштів в розмірі 78 579 грн. 62 коп. /а.с.18/.

Однак, згідно листа № 200 від 26 травня 2015 року Командитне товариство «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» відмовило в поверненні отриманих коштів, зазначивши, що оплата послуг за зберігання в зазначеній сумі була здійснена безпосередньо Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» згідно договору схову укладеному ліквідатором Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» з Командитним товариством «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» /а.с.19/.

З даного приводу були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які в судовому засіданні пояснили, що вони працювали арбітражними керуючими Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» в різний період та вони один одному передавали документи підприємства. Зазначили, що між підприємством та Командитне товариство «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» укладався договір про надання послуг по зберіганню зернових культур. Інформація про наявність заборгованості за даним договором міститься у відповідних актах. Також зазначили, що ними не проводилась відповідачу оплата послуг за зберігання зернових культур, оскільки кошти на рахунках підприємства були відсутні. Про сплату коштів відповідачу ОСОБА_4 їм нічого невідомо.

Також, в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_6, яка пояснила, що з 30 березня 2015 року працює керуючою санацією підприємства. Їй відомо, що в Командитному товаристві «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» на зберіганні знаходились зернові культури підприємства, в тому числі й арештовані. Сплату за зберігання зернових культур вони здійснювали, в тому числи шляхом їх продажу відповідачу. Також, зазначила, що їй від попереднього арбітражного керуючого не в повному обсязі були передані бухгалтерські документи, деякі документи вона відновлювала. З платіжними документами, на які посилається позивач, він до підприємства не звертався. Про сплату коштів відповідачу позивачем ОСОБА_4 їй нічого невідомо.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 1 ст. 207 ЦК України наявність письмових документів, зокрема договору про надання послуг по зберіганню зернових культур № 54-07-14 від 14 липня 2014 року /а.с.109/, свідчать про укладення між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» та Командитним товариством «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» у письмовій формі правочину щодо зберігання майна.

Показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 підтверджено, що в Командитному товаристві «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» зберігалось майно, яке належить Державному підприємству «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» в тому числі й арештоване, та зберігання здійснювалось на підставі укладеного між ними договору.

Той факт, що у квитанціях до прибуткового касового ордеру зазначено прізвище ОСОБА_4, не є підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України, а зумовлює інші наслідки, передбачені для зобов'язальних правовідносин.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Оскільки між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» та Командитним товариством «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» був укладений договір про надання послуг по зберіганню зернових культур № 54-07-14 від 14 липня 2014 року, та кошти були отримані у виконання даного договору, даний договір не скасований, не визнаний недійсним, не змінений та не припинений, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до Командитного товариства «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, за участю третьої особи Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,202,207,208,509,1212 ЦК України, ст.ст. 15,57,59,79,88,107,208,212-215,218,360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Командитного товариства «ОСОБА_5 і Компанія Мелітопольського елеватора» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, за участю третьої особи Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко