УХВАЛА

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною та зобов'язання зняти всі арешти та заборони відчуження з майна та коштів, заінтересовані особи: ОСОБА_4, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року, ящо набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором позики. 11 червня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист. 7 липня 2015 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_11 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа зі стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми у розмірі 299 947 200 грн. 7 липня 2015 року постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. накладено арешт на кошти та інші цінності боржника у межах суми стягнення.

2 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про повернення виконавчого листа у зв'язку з добровільним виконанням рішення суду, однак виконавчий лист повернуто не було і арешт не знято.

З урахуванням зазначеного заявник просив визнати незаконною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова О.М., зобов'язати державного виконавця повернути виконавчий лист, виданий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ 11 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми у розмірі 299 947 200 грн, а також зобов'язати державного виконавця зняти всі арешти та заборони відчуження з майна та коштів боржника, зареєструвати зняття всіх арештів та заборон відчуження майна боржника у відповідних державних реєстрах, в тому числі в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. повернути стягувачу виконавчий лист № 200/8823/15-ц, виданий 11 червня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики.

Зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. зняти всі арешти та заборони відчуження з майна та коштів, які належать ОСОБА_3, вжитих у рамках виконавчого провадження, зареєструвати зняття всіх арештів та заборон відчуження майна, яке належить ОСОБА_3, у відповідних державних реєстрах, у тому числі в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_13, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи скаргу суд виходив з положень Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст. ст. 47, 49, 50, якими передбачено, що у разі якщо є письмова заява стягувача, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, а виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, що оскільки заходи забезпечення виконання рішення у вигляді арешту коштів боржника, державним виконавцем до сьогодні не скасовані, виконавчий документ стягувачу не повернуто, то вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент звернення 27 жовтня 2015 року ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про скасування арешту накладеного на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 48037732 у зв'язку з заявою стягувача про повернення виконавчого документу та закінченням виконавчого провадження, вже існувала постанова державного виконавця від 9 жовтня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, а тому дійшов висновку про те, що державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судами встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 48037732 з примусового виконання виконавчого листа № 200/8823/15-ц, виданого 11 червня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики.

7 липня 2015 року постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. накладено арешт на кошти та інші цінності боржника ОСОБА_3 у межах суми стягнення.

2 вересня 2015 року та 30 вересня 2015 року стягувач ОСОБА_4 звернувся до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про повернення виконавчого листа у зв'язку з добровільним виконанням рішення суду.

27 жовтня 2015 року боржник ОСОБА_3 звернувся до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою, в якій просив скасувати арешт накладений на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 48037732 у зв'язку з заявою стягувача про повернення виконавчого документу та закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із ст. 48 цього Закону.

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Посилаючись на те, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 9 жовтня 2015 року було повернуто виконавчий документ стягувачу, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у порушення вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» заходи забезпечення виконання рішення у вигляді арешту коштів боржника державним виконавцем не було скасовано, чим порушено права ОСОБА_3

Отже, апеляційний суд безпідставно скасував ухвалу суду першої інстанції, постановлену згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року скасувати, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик