РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14674/15-ц

Провадження № 2/643/618/16

15.01.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Крівцова Д.А.,

за участю секретаря Славгородської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 Нураддін Садіраддин огли про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 4218,38 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, і є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, йому відкрито абонентський особовий рахунок № 116549. Відповідач не сплачував в повному обсязі за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що призвело до утворення наступної заборгованості: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2002 р. по 31.07.2015 р. у розмірі 2657,10 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2010 р. по 31.07.2015 р. у розмірі 787,10 грн.; сума індексу інфляції - 707,24 грн.; три відсотки річних від простроченої суми - 66,94 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1С.о. в судовому засіданні 06.11.2015 року проти заявленого позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на відсутність між ним та позивачем договірних відносин, а також пропуск позивачем строків позовної давності. При цьому підтвердив, що проживає у вказаній вище квартирі, а також що письмові докази, які б підтверджували, що він звертався до позивача для укладення договору та йому в цьому було відмовлено, в нього відсутні. Також надав суду письмові заперечення проти позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідач на підставі Договору купівліпродажу квартири від 04.08.2000 року, посвідченого Першої ХДНК 04.08.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1670, зареєстрованого в КП ХМБТІ 14.08.2000 року, є власником квартири № 187, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Командарма Уборевича, буд. 44А, і є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надає позивач.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в наступного розмірі: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2002 р. по 31.07.2015 р. у розмірі 2657,10 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2010 р. по 31.07.2015 р. у розмірі 787,10 грн.; сума індексу інфляції - 707,24 грн.; три відсотки річних від простроченої суми - 66,94 грн., а всього 4218,38 грн.

Згідно ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Обов'язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги, у тому числі і за послуги водопостачання та водовідведення, передбачений ст. 68 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, складає три роки.

Згідно з ч. ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не було доведено наявність поважних причин пропуску строку позовної давності.

Доводи позивача щодо переривання строків позовної давності у зв'язку із пред'явленням вимоги про видачу судового наказу, суд до уваги не приймає, оскільки згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою саме позовної заяви.

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом 27.08.2015 року.

Враховуючи те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги за період з дати, від якої позивачем нараховано відповідні платежі, по 27.08.2012 року, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за вказаний період.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 27.08.2012 року по 31.07.2015 року.

Згідно наданого суду остаточного розрахунку, заборгованість відповідача за отримані послуги за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року складає 1451,81 грн., 3 % річних 66,94 грн., індекс інфляції 707,24 грн., всього 2225,99 грн.

З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за 2013 рік складає 462,60 грн., за 2014 рік 635,91 грн., за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року 81,68 грн.

Заборгованість за період з 01.09.2012 року по 31.12.2012 року складає 156,47 грн. Заборгованість за серпень 2012 року складає 39,56 грн., відповідно заборгованість за період з 27.08.2012 року по 31.08.2012 року складає 34,46 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за період з 27.08.2012 року по 31.07.2015 року складає 1371,12 грн.

У вимогах щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та індексу інфляції суд відмовляє з наступних підстав.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом неодноразово зазначалось позивачу на необхідності надати розрахунок заборгованості, в тому числі трьох процентів річних та індексу інфляції, за період саме з 27.08.2012 року по 31.07.2015 року.

Проте вказаний розрахунок в частині нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції суду надано не було. Так, в наданих суду розрахунках за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року позивач навів помісячний розрахунок нарахувань та заборгованості за надані ним послуги, в тому числі за серпень 2012 року, що надало суду можливість самостійно розрахувати заборгованість за період з 27.08.2012 року по 31.08.2012 року. Проте в частині розрахунку трьох процентів річних та індексу інфляції позивач в розрахунках обмежився лише зазначенням загальної суми трьох процентів річних та індексу інфляції за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року, без зазначення вказаних нарахувань щодо кожного з прострочених щомісячних платежів за вказаний період часу.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та індексу інфляції, оскільки позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження розміру вказаних нарахувань за період з 27.08.2012 року по 31.07.2015 року. Наданий позивачем загальний розмір трьох процентів річних та індексу інфляції, нарахованих за період з 01.08.2012 року по 31.07.2015 року суд не може прийняти до уваги, оскільки заборгованість стягується за період з 27.08.2012 року по 31.07.2015 року.

Доводи відповідача щодо відсутності між ним та позивачем укладеного в письмовій формі договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення як підстави для відмови в позові, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як встановлено судом з пояснень відповідача та наданих ним документів, він є власником вказаної вище квартири та проживає в ній. Враховуючи наведене, а також вказані вище правові позиції Верховного Суду України, відсутність укладеного в письмовій формі договору між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, які надавались позивачем.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 79,18 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 Нураддін Садіраддин огли, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь комунального підприємства «Харківводоканал» грошові кошти в розмірі 1371,12 грн. (одна тисяча триста сімдесят одна гривня дванадцять копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 Нураддін Садіраддин огли, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь комунального підприємства «Харківводоканал» витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 79,18 грн. (сімдесят дев'ять гривень вісімнадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.