Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 326/1657/15 головуючий у 1 інстанції Чапланова О.М.
провадження № 22-ц /778/920/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.,

суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя,зазначивши, що 21.08.1993 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають трьох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом з дитинства, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 час перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2001 року жилий будинок за АДРЕСА_1 Запорізької області та оформили його на ім'я відповідача. Іншого майна за час шлюбу придбано не було.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 10.03.2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконував внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів за період з 28.02.2011 року по 30.04.2015 року в сумі 38 809,19 грн. За несплату аліментів відповідач притягувався до кримінальної відповідальності.

Весь час вона була впевнена, що вказаний будинок є їх з відповідачем спільною власністю, незважаючи на той факт, що будинок зареєстрований на праві власності лише за відповідачем, оскільки під час оформлення цього будинку відповідач запевнив її, що зазначити покупцем для зручності необхідно одного із подружжя. Від її пропозиції добровільно поділити даний будинок відповідач відмовився не пояснюючи причини.

У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, придбане за час шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а саме: жилий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області. Поділити майно набуте за час шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а саме: жилий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області. Виділити ОСОБА_4 в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області. Виділити у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя та залишити за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області. Стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, зазначивши, що на даний час житловий будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2001 року. Зазначений будинок було придбано 15.10.2001 року - під час шлюбу між ним та ОСОБА_4. Але придбано цей будинок за грошові кошти належні йому особисто. Ці кошти було отримано в результаті продажу 06.06.2001 року за 5 380 грн. подарованої йому його матір'ю за договором дарування від 16.08.2000 року квартири АДРЕСА_2. Ініціатором і організатором продажу квартири була мати, яка отримала за продаж грошові кошти у сумі 5380 грн., 07.06.2001 року конвертувала у долари США та 08.06.2001 року передала 1300 доларів США продавцеві будинку АДРЕСА_1, в якості оплати вартості будинку. У складі цієї суми передбачалась і сума витрат продавця на підготовку житлового будинку до продажу.

Після передачі грошових коштів за житловий будинок він разом із своєю сім'єю 08.06.2001 року переїхав з проданої квартири до зазначеного будинку. Указаний житловий будинок придбано ним за допомогою його матері, оскільки фактично отримані від продажу подарованої квартири гроші є її подарунком. Даних грошей він не вносив до сімейного бюджету, не отримував у власні руки, вони переходили без його безпосередньої участі з рук покупця подарованої квартири до рук його матері, а з її рук до рук продавця будинку. Житловий будинок придбано ним для власних потреб і у власних інтересах, а не в інтересах сім'ї. Оскільки кошти на придбання спірного жилого будинку були отримані від продажу подарованої йому квартири, вважає, що цей житловий будинок належить йому на праві приватної власності.

У зв'язку з зазначеним ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який заданими технічної інвентаризації станом на 05.03.2014 року, є загальною площею 45.2 кв.м, в т.ч. житловою 37,0 кв.м., стягнути з ОСОБА_4 витрати судового збору.

Ухвалою суду від 09.10.2015 року позови сторін об'єднано в одне провадження.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Поділено спільно нажите майно подружжя з визнанням за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1; за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати судового збору у розмірі -417,56 грн..

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання жилого будинку АДРЕСА_1., особистою приватною власністю - відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_4 залишити без задоволення, а його зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволені зустрічного позову ОСОБА_3, суд, визнаючи спірний житловий будинок спільним сумісним майном подружжя, обгрунтовно виходив із недоведеності того, що вказаний житловий будинок було придбано за рахунок коштів від продажу подарованої ОСОБА_3 його матір"ю квартири.

З матеріалів справи слідує, що сторони з 21.08.109993 року по 10.03.2011 року перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом з дитинства.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.10.2001 року подружжям за 1 000 грн. було придбано жилий будинок за АДРЕСА_1 Запорізької області з оформленням його на ім'я ОСОБА_3./ а.с.27, 147 /.

Також у період шлюбу сторін, а саме: 16.08.2000 року мати ОСОБА_3, ОСОБА_8, за нотаріально посвідченим договором дарування подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 / а.с.87 /, яку 06.06.2001 року ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав за 5 380 грн./ а.с.88 /.

Оскільки спірний жилий будинок придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, тому при вирішенні справи суд правильно було застосовано положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, за яким визначалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю з рівними на нього правами, а майно яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Суд повно та всебічно дослідив матеріали справи і, виходячи з відсутності документального підтвердження вкладення грошових коштів від продажу подарованої ОСОБА_3 квартири у купівлю жилого будинку та значного проміжку часу між цими угодами, прийшов до обгрунтованого висновку, що спірний жилий будинок придбано за грошові кошти нажиті під час спільного сімейного життя подружжя, бо не мається належних та допустих доказів того, що вказаний жилий будинок було придбано за рахунок коштів від продажу подарованої ОСОБА_3 його матір"ю квартири.

При цьому не є належними та допустими доказами покази свідків та доводи ОСОБА_3 про те, що кошти на придбання жилого будинку було отримано в результаті продажу 06.06.2001 року за 5 380 грн. подарованої йому його матір'ю за договором дарування від 16.08.2000 року, які 07.06.2001 року його мати конвертувала у долари США та 08.06.2001 року передала 1300 доларів США продавцеві будинку АДРЕСА_1, в якості оплати вартості будинку.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Проте в окремих випадках, суд може відступити від рівності часток, враховуючи інтереси неповнолітнії дітей або одного з подружжя.

Оскільки станом на 02.09.2015 року, тобто до відкриття провадження у цій справі, ОСОБА_3 було погашено заборгованість по сплаті аліментів та за відсутності інших обставин, які б мали істотне значення для відступлення від рівності часток у спільному сумісному майні подружжя, судом з додержанням вимог норм сімейного законодавства було визнано за кожною із сторін право власності на жилий будинок№ АДРЕСА_1 Запорізької області в рівних частках - по 1/2 частині за кожним.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не мається.

Доводи апелянта про пропуск трирічного після розірвання шлюбу строку позовної давності ОСОБА_4 на подачу позову про поділ майна подружжя не можуть бути прийняті до уваги, оскільки останнею вчинялися дії стосовно цього майна, які переривали перебіг цього строку, а саме: за ОСОБА_4 26.12.2012 року згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оформлено у власність земельну ділянку АДРЕСА_1 для будявництва та обслуговування житлового будинку з видачею їй 30.04.2014 року відповідного свідоцтва / а.с.137/, у 2014 році нею замовлялось та було отримано технічних паспорт на житловий будинок за вказаної вище адресою / а.с.34-42 /.

Іншим доводам апеляційної скарги ОСОБА_3, які відтворюють його доводи у зустрічному позові та у запереченнях на первісний позов, дана належна оцінка судом першої інстанці, а тому додаткової аргументації вони не потребують.

Керуючись ст.,ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: