Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 3 в м. Біла Церква, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 04.06.2014 року о 21 год. 30 хв. на 350 км + 500 м автодороги Кремінець - Біла Церква Ржищів, біля села Томилівка, Білоцерківського району, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено легковий автомобіль марки BMW-740і, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 та яким позивач володіє і керує згідно з довіреністю останнього, посвідченою 12.08.2014 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4. В результаті ДТП йому були спричинені матеріальні та моральні збитки, в зв»язку з пошкодженням автомобіля. Позивач, також, вказував, що в зв'язку з цією ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововиливу на передній поверхні грудної клітки та на правому плечі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 216563,63 грн. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля; 50000,00 грн. моральної шкоди за ушкодження здоров'я; 20000,00 грн. моральної шкоди за пошкодження майна (автомобіля); 550,00 грн. вартість послуг експерта-оцінювача; 7795,20 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката та 2474,35 грн. витрат на сплату судового збору, а всього просив стягнути з відповідача 297435,48 грн..

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2015 року до розгляду у справі залучено ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

15.01.2016 року канцелярією суду зареєстровано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди за ушкодження здоров'я; 7795,20 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката та 577,95 грн. витрат на сплату судового збору, а всього просить стягнути з відповідача 58373,15 грн. та повернути надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 1896 грн. 40 копійок.

В судове засідання з'явилися позивач та представник позивача, які в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. В подальшому, після подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач та його представник до суду не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, позивач та представник позивача подали до суду, через канцелярію суду заяви, про розгляд справи без участі позивача та без участі представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність правових підстав для його задоволення. Вважає, що позивач є не належним позивачем у справі, а наданий звіт № 58 про оцінку автомобіля є не належним доказом по справі, оскільки проведений з порушенням процедури. Крім того, названий представник вважає, що після ДТП автомобіль ВМW 740і є фізично знищеним, оскільки вартість його відновлення перевищувала вартість самого автомобіля. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач та його представник не надали належних доказів на підтвердження заявленої суми як матеріальної, так і моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Крім того, представником відповідача були подані заперечення на позов, в яких він просить суд відмовити в задоволенні вказаного позову. В подальшому відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду, через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 04.06.2014 року, близько 21 год. 30 хв. на 350 км + 500 м автодороги Кремінець - Біла Церква - Ржищів на території Білоцерківського району, Київської області, керуючи автомобілем MERSCEDES-BENZ ML 350, державний номерний знак НОМЕР_2, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу під час обгону автомобіля BMW 740і, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1 та допустив зіткнення з автомобілем BMW 740і, внаслідок чого автомобіль BMW 740і, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2016 року у справі № 357/334/15-п, 3/357/158/15 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Судом, також, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2, керував автомобілем MERSCEDES-BENZ ML 350, державний номерний знак НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дата реєстрації якого 17.04.2013 року, оскільки в останньому зроблено особливу відмітку про право користування названим транспортним засобом, а тому він являється володільцем джерела підвищеної небезпеки в розумінні положень ст. 1187 ЦК України.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до розяснень наданих у п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розяснено, що враховуючи, що відповідно до ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або іншій підставі, передбачені законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Судом встановлено, що позивач володіє пошкодженим транспортним засобом на відповідних правових підставах, таким чином, позивач має право на отримання відшкодування завданих йому збитків внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, однак, позивач та його представник не ставлять перед судом питання про відшкодування завданої матеріальної шкоди. Крім того, в судовому засіданні, до подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, ні позивач, ні представник позивача, не змогли довести розмір матеріальних збитків, завданих даною дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заявляючи позов про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він зазнав фізичного болю і страждань в зв'язку з отриманням в результаті ДТП тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, крововиливу на передній поверхні грудної клітки та на правому плечі.

Суд вважає не доведеними позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови про закриття кримінального провадження № 0002757 від 26.09.2014 року, винесеною старшим слідчим СВ Білоцерківського МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області капітаном міліції ОСОБА_5, що в результаті ДТП, яка сталася 04.06.2014 року за участю автомобіля MERSCEDES-BENZ ML 350, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля BMW 740і, державний номерний знак НОМЕР_1, тілесні ушкодження отримали лише відповідач ОСОБА_2 та пасажири автомобіля BMW 740І, державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

З наданого позивачем висновку спеціаліста № 47 від 06.06.2014 року, вбачається що на зв'язок між ДТП та отриманням тілесних ушкоджень вказує сам позивач.

Заявляючи розмір моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. позивач та його представник не пояснюють з чого вони виходили, заявляючи саме такий розмір моральної шкоди. Більше того, позивач не зміг пояснити суду в чому саме полягають його моральні страждання. Позивач не пояснив суду належним чином яким був нормальний уклад його життя та як він змінився у звязку з ДТП, яке сталося за вини відповідача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оцінивши які, суд мав би можливість встановити наявність чи відсутність моральної шкоди та визначити її дійсний розмір.

Враховуючи, що позивачем та його представником належних доказів спричинення моральної шкоди до суду не надано, то суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги в цій частині позову.

В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7795,20 грн., суд вважає, що до задоволення ці вимоги також не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В даному випадку, позивач послався на те, що правова допомога пов'язана не з участю представника у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, та надавалася на стадії досудової підготовки.

Належних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат, повязаних з розглядом саме даної справи, скільки годин було витрачено вищевказаною особою на надання правової допомоги, матеріали справи не містять.

За наведених обставин, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, не обґрунтовані, а тому до задоволення не підлягають.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, в зв'язку з недоведеністю.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд залишає всі понесені судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року, ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_10