Провадження по справі № 2/752/417/16
У Х В А Л А

17.03.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 51 743 гривень 56 копійок.

У судовому засіданні позивачем заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позовних вимог, в якому позивач просив суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2, заборонити останньому вчиняти дії щодо відчуження рухомого та нерухомого майна, а також обмежити ОСОБА_2 у виїзді за кордон.

Обґрунтовуючи вимоги, викладені у клопотанні про забезпечення позову, зазначив про те, що відповідач може відчужити належне йому на праві власності майно з метою ухилення від виконання судового рішення. Приймаючи до уваги наведене, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позовних вимог може утруднити та зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення заявленого клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно положень ч.ч. 1 та 2 ст. 152 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову, є, зокрема, накладення арешту на майно, що належить відповідачу, та заборона вчиняти певні дії.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2, позивач посилається на існування ризику утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог. Існування вказаних обставин обґрунтовує наявність достовірних даних про наміри відповідача здійснити відчуження майна.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд звертає увагу на те, що при зверненні з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б підтверджували факт належності відповідачу ОСОБА_2 взагалі будь-якого майна. Суд не приймає до уваги пояснення позивача, про те, що йому відомо про наявність майна у власності ОСОБА_2, оскільки такі пояснення є лише припущеннями, а доказування в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім іншого, суд зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 51 743 гривень 56 копійок. Суд звертає увагу, що за змістом положень цивільного процесуального закону, заявлений захід забезпечення позову повинен бути спів мірним із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити належність на праві власності відповідачу майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Крім того, суд зазначає, що позивач не обґрунтовує жодними доказами обставини щодо існування ризику ухилення відповідача від виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог, а тому такі доводи позивача оцінюються судом критично, оскільки також ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя