УХВАЛА

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 1 922 грн 70 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком 12 місяців по 24 липня 2007 року

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за вказаним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 5 липня 2013 року становила 24 555 грн 38 коп., та складається з: 1 618 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом; 7 665 грн 18 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 13 626 грн 57 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 145 грн 49 коп. - штраф (процентна складова).

З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором кредиту від 24 липня 2016 року у розмірі 24 555 грн 38 коп.

Заочним рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 24 555 грн 38 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року заочне рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника на користь банку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заяву про застосування строку позовної давності ОСОБА_3 подав 17 лютого 2016 року під час перегляду заочного рішення судом першої інстанції, яке судом ухвалено з порушенням відповідної процедури.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 24 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1 922 грн 70 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з умовами договору, кредит надається на строк 12 місяців по 24 липня 2007 року, а погашення кредиту обумовлено щомісячними платежами у період із 10 по 17 число кожного місяця у розмірі 183 грн 14 коп.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 24 липня 2006 року станом на 5 липня 2013 року становила 24 555 грн 38 коп., та складається з: 1 618 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом; 7 665 грн 18 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 13 626 грн 57 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 145 грн 49 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно з п. 2.4.5.8 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» позовна давність для вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу встановлюється в додаткових положеннях Умов і правил.

Згідно з п. 1.7.31 цих Умов позовна давність для вимог про повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу, витрат банку за розділами 2.1 - 2.5, 2.5.1, 2.5.2, 2.16. 3.1. 3.17 Умов і правил установлена тривалістю у 50 років.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказаний висновок викладно у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказаний висновок викладно у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір, вказаних вимог закону не врахував, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не врахував, що ОСОБА_3 із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності не звертався до ухвалення рішення судом першої інстанції, а клопотання ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності міститься в заяві про перегляд заочного рішення, тобто після ухвалення рішення, у зв'язку з чим дійшов до передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Посилання апеляційного суду на те, що районний суд не постановив ухвалу про проведення заочного розгляду (ч. 4 ст. 169 ЦПК України), а тому відповідач не зміг подати заяву про застосування позовної давності, безпідставні, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 224 ЦПК України заочне рішення суду ухвалюються лише зі згоди позивача.

Разом із тим, у силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України не може залишатися в силі і рішення суду першої інстанції, оскільки у порушення вимог ч. 1 ст. 259 ЦК України суд не дослідив і не з'ясував, чи підписував відповідач Умови, в яких позовна давність збільшена до 50 років (постанова Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів).

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судомами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2013 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик