печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Сторожук Є.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів за недійсним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до ТОВ «Євролізинг Україна» і просить постановити рішення яким визнати правочин - Договір №002048 фінансового лізингу підписаний позивачем та відповідачем 22.05.2015 р. недійсним, застосувати правові наслідки недійсності правочину, а саме: прийняти рішення яким стягнути з відповідача на користь позивача 82 000,00 гривень які позивач сплатив відповідачу в рахунок договору фінансового лізингу від 22.05.2015 р., стягнути комісію банку, сплачену позивачем в розмірі 820 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після підписання правочину виявилось , що відповідач застосовує нечесну підприємницьку практику; договір позивачем підписано та кошти внесено під впливом обману (омани), значно обмежує права позивача у розумінні законодавства про захист прав споживачів; зміст правочину значно суперечить нормам Цивільного Кодексу та Закону України „Про фінансовий лізинг". Вказане свідчить про недійсність договору та необхідність застосування наслідків недійсності правочину.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_2 підтримав вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Мельник О.П. в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, згідно яких вимоги позивача не визнав та просив відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на те, що договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому представник звертав увагу суду на тому, що позивач знайомився з договору, та погодився на запропоновані у ньому положення.

Суд вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 вивчивши письмові докази надані сторонами, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 травня 2015 р. між ОСОБА_1 та TOB „Євролізинг Україна" було підписано Договір №002048 фінансового лізингу (надалі за текстом - Договір). Згідно п.1.1. Договору Предметом Лізингу по даному договору є автомобіль МТЗ-821. Згідно пункту 1.7. договору про фінансовий лізинг № 002048 передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії по організації та оформлення даного договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу).

Пунктом 1.2 договору вартість предмета лізингу на момент укладання зазначається в договорі та Додатку № 1, який є його невід'ємною частиною у розмірі 490 000,00 грн.

На виконання вимог договору позивачем було сплачено суму 82 000 грн. про що свідчать копії квитанцій, які містяться в матеріалах справи.

Також слід зазначити про те, що згідно ч.І ст.3 Закону України „Про фінансовий лізинг" предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками. Аналогічна норма міститься і в ст. 807 Цивільного кодексу України (Глава 58 параграф 6 „Лізинг").

У відповідності до ч.І ст.184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Річ є визначеною індивідуальними ознаками має лише їй властиві ознаки, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, тобто індивідуалізують її. Тому можна стверджувати, що індивідуально визначена річ:

а) єдина у своєму роді;

б) що відрізняється від інших своїми неповторними ознаками;

в) виділена із загальної маси речей даного роду (наприклад, автомобіль виділений із партії автомобілів ідентичної моделі за допомогою заводського номерного знаку).

г) індивідуально визначена річ завжди є незамінною.

В договорі №002048 фінансового лізингу від 22.05.15 р. предметом договору визначено автомобіль „МТЗ-821".

Оскільки предметом договору не визначена річ з індивідуальними ознаками можна стверджувати, що зміст правочину суперечить нормам Цивільного кодексу України (ч.І ст.807) та Закону України „Про фінансовий лізинг" (ч.І ст.3). При цьому слід мати на увазі, що сторонам в даному питанні законодавець не дав вибору (диспозитивності) „або індивідуально визначена річ у таких випадках, або річ визначена родовими ознаками у інших випадках чи за інших обставин". Дані норми є імперативні і їх виконання прив'язане власне із дійсністю правочину (договору).

Крім того, відповідно до частини 2 ст.1 Закону України „Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). З тексту основоположної норми закону про фінансовий лізинг стає чітко зрозуміло, що обов'язками лізингодавця є, в першу чергу: а) Набути у власність річ визначену лізингоодержувачем; б) Передати набуту річ у користування лізингоодержувачу.

В п.1. ч.І ст. 11 Закону України „Про фінансовий лізинг" вказано, що Лізингоодержувач (позивач) має право встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю. При цьому позивач був позбавлений можливості встановити специфікацію лізингу з огляду на відсутність вибору.

У відповідності до ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів" забороняється нечесна підприємницька практика. Зокрема в п.1 ч.3 ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів" вказується що забороняється як таке, що вводить в оману пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції.

Крім того, нечесною підприємницькою практикою, що вводить в оману згідно п.3 ч.І. ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів" вважається відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку. Товар за який уже фактично частково сплатив споживач 82 000 грн. (двадцять тисяч) гривень не був пред'явлений для огляду ні в день підписання документів та сплати коштів (20 траня 2015 року) ні згодом.

У відповідності до ч.6 ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Разом з тим, ч. З ст. 6 Закону про фінансовий лізинг встановлено, що строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону (обмеження свободи договору щодо мінімального строку лізингу в 1 рік).

В порушення вимог вказаних норм права в формулярі Договору в п.2.2. та в Додатку № 2 відповідач на свій розсуд зазначив строк лізингу впродовж 60 календарних місяців з моменту передачі предмету лізингу.

Формальне зазначення в п. 2.3. Договору про те, що строк лізингу може бути змінений за згодою сторін, виходячи з того, що строк лізингу встановлений у формулярі договору, означає, що такий строк може бути змінений не при укладенні договору, і навіть не після його укладення, а лише після передання предмету лізингу за актом, до складання якого лізингоотримувач повинен сплатити майже всю вартість предмету лізингу, який фактично був би придбаний лізингодавцем за його кошти.

Відповідно до п. 4.3. Договору позивач зобов'язаний оглянути Предмет Лізингу в місці поставки протягом 3 днів з моменту повідомлення його про адресу поставки.

Відповідно до п. 4.5. Договору Місцем Поставки є спеціалізований салон з торгівлі транспортними засобами, з яким у Лізингодавця укладений договір купівлі-продажу автомобіля або трактора, або інше місце визначене Лізингодавцем з врахуванням інтересів Лізингоодержувача.

Але такі положення договору ставлять його в нерівне положення з відповідачем та не враховують його інтересів як споживача.

Отже посилання позивача на те, що відповідач ввів в оману споживача стосовно: - наявності предмета лізингу взагалі на території України; - ціни предмета лізингу, повністю знайшло своє підтвердження під час судового розгляду.

Зокрема під час судового розгляду представник відповідача не довів те, що транспортний засіб МТЗ - 821 був /або є в наявності у партнерських автосалонів з якими відповідач підтримує ділові зв'язки, або яким іншим чином відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність та виконує свої зобов'язання викладені у договорі щодо надання предмету лізингу.

У відповідності до ч.6 ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Отже, як видно із вищевказаного, в Договорі №002048 фінансового лізингу від 22.05.2015 p., всупереч принципу добросовісності, наявний істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Умови договору містять несправедливі положення, застосування яких в договорах із споживачем заборонено нормами Закону України „Про захист прав споживачів". Ці договірні положення підпадають під визначення несправедливих умов згідно п.З, 4, 6, 7. 13 частини 3 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів", а також суперечать нормам ст. 808 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.5 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, то воно може бути визнано недійсним.

Отже, як видно із вищевказаного, в Договорі №002048 фінансового лізингу від 22.05.2015 p., всупереч принципу добросовісності, наявний істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З огляду на встановлене, слід дійти висновку про те, що обставини наведені позивачем знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідча суми комісії у розмірі 820 грн. не підлягають задоволенню з огляду на те, що останні сплачені не на користь відповідача, а є банківськими послугами .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 230 Цивільного кодексу України; ст.ст. 18, 19 Закону України „Про захист прав споживачів" , ст.ст.1,11 Закону України „Про фінансовий лізинг" , ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково. Визнати недійсним , укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" договір фінансового лізингу №002048 від 22 травня 2015 року предметом якого є автомобіль МТЗ -82.1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 82 000грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" в дохід держави судовий збір в розмірі 820грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.