АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2300/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 41 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: позивача ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

14 січня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2015 року на черговій сесії Золотоніської районної ради з усною заявою виступив депутат ОСОБА_7, який у своєму виступі під приводом відстоювання прав загиблого в Антитерористичній операції на території Луганської області бійця батальйону «Київщина», уродженця села Піщане Золотоніського району, ОСОБА_9, допустив ряд висловлювань, які його ганьблять.

Зокрема, ОСОБА_7 зауважив, що влада в особі ОСОБА_6 "зробила собі статус учасника бойових дій", в той час як родина ОСОБА_9, який загинув, беручи участь в АТО, статусу сім`ї загиблого не має. Вважає, що ОСОБА_7 вказав на нього, як на посадову особу, від якої залежить надання статусу учасника бойових дій; звинуватив його у бездіяльності при виконанні посадових обов'язків щодо встановлення цього статусу для ОСОБА_9; звинуватив його у незаконному отриманні статусу учасника бойових дій.

Впродовж усього виступу ОСОБА_7 висловлювався про нього як посадову особу, військовослужбовця та особистість у негативному сенсі, перекручуючи факти. Зокрема, про його вступ на військову службу у серпні 2014 року він сказав: «Замість того, щоб виправдовувати довіру депутатів він чомусь поїхав…»

Тобто, призов за мобілізацією до Збройних сил України під час війни показано як втечу від виконання обов'язків, яка мала наслідком втрату довіри депутатів, що є неправдою. Його службу в Збройних силах України відповідач описав словами: «…У автобаті сидів за Черкасами…», «…Дома картоплю копав і кукурудзу ламав…». Тим самим, як вважає сам позивач, відповідач дав зрозуміти, що він протягом тридцяти місяців служби в Армії байдикував та працював у власному господарстві.

ОСОБА_7 також стверджував, що він не брав участь в Антитерористичній операції, що незаконно користується правами і пільгами, які передбачає статус учасника бойових дій і що під час військової служби користувався службовою машиною Золотоніської районної ради.

Відповідач апелював до присутніх, спонукаючи його відмовитися від статусу учасника бойових дій, не наводячи доказів незаконності отримання ним цього статусу.

Позивач зазначає, що з виступу ОСОБА_7 на сесії видно про його нерозуміння різниці між поняттям «учасник АТО» і статусом «учасник бойових дій» та не володіння інформацією щодо того, в чому ж полягає несправедливість щодо ОСОБА_9 і якого роду допомога потрібна. На відміну від відповідача він, позивач, спілкується з рідними ОСОБА_9, знає суть проблеми і робить, що може, щоб допомогти сім'ї загиблого героя.

ОСОБА_6 переконаний, що відповідач ОСОБА_7 не шукав доказів і не обтяжував себе працею щодо перевірки фактів щодо нього та ОСОБА_9, які міг би отримати, звернувшись до офіційних джерел. Замість цього грубо спотворив факти, щоб висунути проти нього абсурдні звинувачення.

На його думку, відповідач насправді не мав наміру відстояти порушені права загиблого ОСОБА_9, усвідомлював неправдивість поширеної ним негативної інформації про його особу і об'єктивну неможливість підтвердити її належними і допустимими доказами, мав за мету формування негативного ставлення до нього через поширення негативної інформації серед осіб, з якими його пов'язують службові і особисті зв'язки.

Цілеспрямовані дії відповідача «мають наслідком» зміну морального ставлення громади району до нього з позитивного або нейтрального на негативне. Це безумовно завдає шкоди його честі, гідності і діловій репутації, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що він, ОСОБА_6, є негідником, зневажає закон як посадова особа місцевого самоврядування порушує дану ним присягу додержуватися Конституції і законів України, зловживає владою, не виконує покладених на нього обов'язків щодо захисту Батьківщини.

Вважаючи себе публічною людиною позивач стверджує, що ОСОБА_7 своїм виступом на сесії районної ради зганьбив його ділову репутацію як чесної порядної людини, а тому змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Крім того позивач вважає, що такими діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні душевної рівноваги, через його стан страждають і члени його сім`ї, що потребує від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя. Його душевні переживання важко оцінити. Разом з тим, оцінює завдану йому моральну шкоду в 100 000 грн.

Тому просить суд:

1. Зобов'язати ОСОБА_7 підтвердити відомості, висловлені ним під час виступу на сесії Золотоніської районної ради 25.12.2015 року, відповідними доказами. За їх відсутності, визнати поширену ним інформацію недостовірною та наклепницькою, такою, що порушує права, свободи, ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію.

2. Зобов'язати відповідача спростувати недостовірні відомості, поширені ним на сесії Золотоніської районної ради 25.12.2015 року та вибачитися перед ним за поширення наклепницької інформації такої, що ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію на першій після дня набрання рішенням суду законної сили сесії районної ради.

3. Стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягненні моральної шкоди відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду незаконним та постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що одна публічна особа - депутат районної ради ОСОБА_7, дав оцінку роботі та службі іншої публічної особи - ОСОБА_6, який до призову на службу працював заступником голови райради, а тому предметом спору у даному випадку є висловлювання відповідача ОСОБА_7, які не можна інакше витлумачити, як критика роботи заступника голови райради ОСОБА_6 та оцінка його дій з використанням мовних засобів, якими володіє відповідач і які не підлягають спростуванню та доведення їх правдивості.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що 25 грудня 2015 року на черговій сесії Золотоніської районної ради з усною заявою виступив депутат ОСОБА_7, який підняв питання щодо отримання сім'єю загиблого в АТО ОСОБА_9 відповідного статусу, якого вона не мала. При цьому він згадав саме позивача, як посадову особу, критикуючи його службову діяльність, так як вважав його відповідальним у вирішенні вказаного питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Отже, спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова №1 від 27 лютого 2009 року) роз'яснив судам, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

В пунктах 18, 19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року також роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

При ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції посилався саме на вказані норми закону та роз'яснення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про правильність рішення суду першої інстанції, який вважає, що висловлена відповідачем ОСОБА_7 на сесії Золотоніської районної ради інформація має оціночний характер роботи та служби ОСОБА_6, тобто є вираженням суб'єктивної думки і поглядів, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод: а саме: кожен має право на свободу вираження поглядів.

Дана позиція суду підтверджується дослідженим в судовому засіданні аудіо записом виступу ОСОБА_7 на сесії районної ради 25 грудня 2015 року, з якого вбачається, що останній, визнаючи законність отримання позивачем ОСОБА_6 статусу «учасника бойових дій», висловив свою думку, що той не має морального права на отримання такого посвідчення. При цьому він вказував на ОСОБА_6 як на посадову особу, який до призову на службу працював на посаді заступника райради, проводячи паралель між тим, що посадовець одержав статус «учасника бойових дій», а сім'ї, загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 в АТО ОСОБА_9, відповідного статусу не надано.

Це підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_10, яка також є депутатом і тому була присутньою на сесії 25.12.2015 року. Зокрема вона пояснила, що відповідач ОСОБА_11 на сесії говорив про ситуацію в районі і про те, що виборці дорікають по поводу пільг, які чиновникам надаються в першу чергу, а простим людям - немає. Тут же вона зазначила, що нічого образливого у виступі ОСОБА_11 не було, а була лише оцінка роботи органів влади.

Свідок ОСОБА_12 у своїх поясненнях зазначила, що авторитет ОСОБА_6 від слів ОСОБА_7 не похитнувся.

З пояснень інших свідків також вбачається, що відповідач ОСОБА_7 у своєму виступі на сесії фактично критикував роботу органів влади, яка, як він вважає, нічого не робить, щоб допомогти родині загиблого ОСОБА_9. При цьому він у приклад ставив позивача ОСОБА_6, як чиновника, який у свій час вже отримав статус «учасника бойових дій».

Слід зауважити, що сам позивач у своїй заяві до суду вказує, що він є публічною особою, так як з 2002 року бере участь у місцевих виборах, а з 2005 року по 2015 рік перебував на виборних посадах. А тому, він повинен бути готовим до критики його діяльності при здійснені тих чи інших обов'язків у своїй роботі чи поведінці.

Крім того, публічні особи, які є представниками влади, повинні враховувати нинішню ситуацію, яка склалася на Сході України щодо захисту цілісності державних кордонів і яка впливає на моральний стан громадян в межах всієї країни.

В пунктах 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами та доповненнями роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

В пункті 5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що відповідно до загальних засад цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

При вирішенні даної категорії спорів, суд зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки судом не встановлено, що особисті немайнові права позивача ОСОБА_6 були порушені внаслідок виступу відповідача ОСОБА_7 на черговій сесії Золотоніської районної ради, тому не підлягають до задоволення його позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору в повній мірі з'ясував вимоги позивача та обставини, що мають значення для справи і ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, вирішивши спір по суті.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :