Провадження № 2/344/1447/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

28 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи тим, що він є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. Дана квартира дісталась позивачу в спадок від батьків. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстрована та проживає його донька ОСОБА_3. Крім того, у квартирі також зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2, хоча фактично там не проживає. 23.05.2011 року сторони розірвали шлюб і за рішенням суду неповнолітню доньку залишено на проживання з матірю, прізвище позивачки змінено на Лещишин. Після того відповідачка виїхала за кордон на постійне місце проживання та змінила своє прізвище на ОСОБА_2. Відповідачка квартирою не користується, повністю перестала виконувати обовязки члена сімї повязані з утриманням та оплатою житла. Реєстрація відповідачки у вищевказаній квартирі, де вона фактично не проживає більше пяти років тягне за собою понад нормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та позбавляє родину права на оформлення субсидії по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Позивач в судовому засіданні 14.03.2016 року позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі. 28.03.2016 року подав до суду заяву, якою просив проводити слухання справи проводити без його участі, не заперечує проти заочного роззгляду справи (а.с.47).

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні 14.03.2016 року дали аналогічні пояснення.

Відповідачка в судове засідання не зявився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час судового слухання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 48-51).

Представник третьої особи: управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився повторно, попередньо подав заяву, якою просив проводити слухання справи без його участі (а.с. 38).

З урахуванням положень ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Беручи до уваги пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до копії будинкової книжки про реєстрацію сімї позивач ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстрована та проживає його донька ОСОБА_3 та його колишня дружина ОСОБА_6В.(а.с.5-7).

Відповідачка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, з 2011 року виїхала за кордон де проживає і до теперішнього часу.

Факт не проживання відповідачки у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується поясненнями позивача, свідків, які в судовому засіданні повідомили, що відповідачка уже протягом 5 років в квартирі не проживає.

Позивач вказує, що реєстрація відповідачки у його квартирі, яка насправді там не проживає, не надає коштів на утримання майна, перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Також кількісний склад членів сімї враховується під час нарахування пільг та соціальних допомог.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки, відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Вирішуючи вимогу про зняття з реєстрації відповідачки в оспорюваному житловому приміщенні, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, аналізуючи норми даних статей, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобовязувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації не має потреби. З даною вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 71, 163 ЖК України, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання- задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування житловою площею квартири АДРЕСА_1.

В решті вимог позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.