Справа № 750/7574/16-ц Провадження № 22-ц/795/2130/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Острянський В. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 вересня 2016 року та про постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, заявник вказує на те, що суд не звернув уваги на те, що відповідачем скоєні протиправні діяння, спрямованні на майно позивача; що відбувалися неодноразові викрадення речей позивача та грошових коштів. Що відповідач погрожував фізичною розправою. ОСОБА_6 наголошує, що відповідачем порушуються всі можливі норми добросусідського співжиття, що призвело до обґрунтованих побоювань з боку позивача стосовно свого життя і здоров»я, а також життя і здоров»я своєї матері, яка проживає з нею. Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що заходи запобігання і громадського впливу були неодноразово застосовані до відповідача дільничним інспектором. Заявник звертає увагу на те, що у власності відповідача є житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в селі Павлівка Чернігівського району, тобто ОСОБА_7 має своє житло, в якому має змогу зареєструватися та постійно проживати, не порушуючи прав позивача та не створюючи несприятливі умови для проживання іншим членам сім»ї.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було відмовлено.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено факту про непроживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік, не наведено у заявлених вимогах інших підстав для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Такий висновок підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 69150889, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання від 25.02.2008 року (а. с. 6).

Згідно з довідкою адресно-довідкового відділу УГІРФО УМВС України в Чернігівській області та довідкою Обєднання житлово-будівельних кооперативів № 2463 від 05 серпня 2016 року, відповідач зареєстрований у спірній квартирі (а.с. 4, 19).

Статтею 386 ЦК України передбачено можливість захисту прав власника майна шляхом заборони вчинення дій або зобовязання вчинення певних дій, а також стягнення матеріальної та моральної шкоди. Норма ч. 2 ст. 386 ЦК закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До поважних причин закон може віднести строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Обов'язок доказування покладається на сторони.

Частина 4 статті 60 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум Верховного Суду України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано доказів на підтвердження того факту, що відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин понад один рік, не було заявлено клопотання про допит свідків, не подавались відповідні письмові докази.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях не підтверджені жодним письмовим доказом і виходять за межі позовних вимог. Тому посилання апелянта на те, що відповідач погрожував їй фізичною розправою, порушує норми добросусідського співжиття, викрадає її майно без надання відповідних доказів про наведене не може бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: