У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут» про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, 3 % річних від простроченої суми та інфляційного збільшення суми боргу, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут» - Гроня МиколиАнатолійовича - на рішення апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, який неодноразово уточнював і остаточно просив стягнути з відповідача 8 000 000 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 1 516 425 грн та інфляційні втрати у сумі 8 913 324 грн 76 коп.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 24 грудня 2007 року уклав із відповідачем договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого зобов'язався надати товариству юридичні послуги, вартість яких складала від 8 000 000 грн до 10 000 000 грн. Вказував, що 09 квітня 2009 року вони з відповідачем склали акт приймання-передачі виконаних робіт, відповідно до якого замовник прийняв юридичні послуги, вартість яких складає 8 000 000 грн, проте відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань зі оплати виконаних робіт.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ фірма «Добробут» на користь ОСОБА_2 8 000 000 грн боргу, 1 480 767 грн 12 коп. 3 % річних, 8 904 000 грн інфляційних втрат та 1 827 грн повернення судового збору, а всього 18 386 594 грн 12 коп.

У касаційній скарзі представник ТОВ фірма «Добробут» - Гронь М.А. - просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ фірма «Добробут» 24 грудня 2007 року укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання виконувати юридичні послуги для ТОВ фірма «Добробут», а останнє зобов'язувалося сплатити вартість наданих послуг, яка згідно пункту 3.8. договору становить від 8 000 000 грн до 10 000 000 грн і визначається сторонами за фактом їх надання та фіксується в актах про надання послуг.

09 квітня 2009 року сторони уклали акт приймання-передачі юридичних послуг, де визначили вартість наданих юридичних послуг, перелік яких зафіксовано в акті в сумі 8 000 000 грн.

24 листопада 2009 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з приводу не оплати наданих послуг відповідно до акта від 09 квітня 2009 року.

11 грудня 2009 року на претензію позивача відповідач надав відповідь, де підтвердив укладення договору та підписання акта приймання-передачі, а також визнав заборгованість перед позивачем на суму 8 000 000 грн.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 05 січня 2011 року підписи від імені ОСОБА_4, генерального директора ТОВ фірма «Добробут», у договорі про надання юридичних послуг від 24 грудня 2007 року, акті приймання-передачі юридичних послуг від 09 квітня 2009 року, відповіді на претензію від 24 листопада 2009 року виконані самою ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 128-130).

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_5, який викладений у висновку судової технічної експертизи від 22 червня 2015 року, досліджені договір про надання юридичних послуг від 24 грудня 2007 року, акт приймання-передачі юридичних послуг від 09 квітня 2009 року, відповідь на претензію від 24 листопада 2009р. не містять ознак штучного зістарювання.

Також експертом ОСОБА_5 був зроблений висновок, що відтиски печатки ТОВ фірма «Добробут» у договорі про надання юридичних послуг від 24 грудня 2007 року, акті приймання-передачі юридичних послуг від 09 квітня 2009 року та відповіді на претензію від 24 листопада 2009 року, датованій 11 грудня 2009 року, нанесені у один період часу: не раніше 26 березня 2007 року та не пізніше 31 січня 2008 року (згідно датування зразків, наданих на дослідження).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі виконання певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3).

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, в тому числі, частинами першою - третьою ст. 203 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, на підставі ст. ст. 204, 215 ЦК України правильно виходив з того, що відсутність волевиявлення на укладання правочину є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, однак позов про визнання договору про надання юридичних послуг із зазначених вище правових підстав у встановленому порядку відповідачем не заявлявся і предметом судового розгляду у цій справі не був.

З огляду на викладене у суду не було підстав для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним, у зв'язку із тим, що підпис на договорі про надання юридичних послуг виконаний не ОСОБА_4., а іншою особою, та постановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для стягнення боргу за вказаним договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач зобов'язання з перерахування коштів до визначеної дати не виконав, обґрунтовано вважав, що у такому випадку має право на отримання суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут» - Гроня Миколи Анатолійовича - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко