АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В., Білич І.М.

при секретарі: Бугай О.О.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КП - Ремонтник» про поділ спільного сумісного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 30 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю без шлюбу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на те, що при ухваленні даного рішення судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають істотне та суттєве значення для справи та не доведені факти, які суд визнав встановленими, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, тому дане рішення повністю оскаржується в апеляційному порядку. Заявник зазначає про те, що факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 04.05.2005 року по 01.12.2009 року було встановлено рішенням Шевченківського районного

Справа№759/13140/14-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/135/2016
Головуючий у суді першої інстанції А.П.Кривов'яз
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
суду м. Києва від 09.08.2011року. Цим же рішенням було поділено частину спільного сумісного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак вказаним рішенням було поділено не все майно, що було придбано сторонами під час проживання однією сім'єю.

Зазначає, що сторонами було укладено попередній договір щодо поділу майна від 29.06.2012року, згідно якого сторони взяли на себе зобов'язання укласти основні договори щодо розподілу майна до 16.07.2012 року. Вказані договори були укладені лише 21.07.2012 року, тобто з 5-ти денним пропуском погодженого сторонами строку для укладання основного договору, а тому не можуть вважатися пропозиціями по попередньому договору оскільки вони надіслані ОСОБА_3 після закінчення строку встановленого в попередньому договорі, а отже не є доказами у даній справі. На думку заявника, поділу підлягають нежитлові

Справа№759/13140/14-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/135/2016
Головуючий у суді першої інстанції А.П.Кривов'яз
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення з №1 по №4 групи приміщень №126 в літ «А» та статутний капітал ТОВ «КП-Ремонтник». Представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину зазначеного майна, посилаючись на те, що вартість нежитлових приміщень була сплачена сторонами по справі під час їх спільного проживання, як чоловіка та жінки без шлюбу, а та обставина, що відповідач зареєструвала право власності на спірне приміщення після припинення спільного проживання з позивачем не свідчить про те, що ОСОБА_3 не належить Ѕ частка цих приміщень на праві власності. Крім того, відповідач стала єдиним засновником та власником статутного капіталу ТОВ «КП-Ремонтник» також під час спільного проживання з ОСОБА_3, а тому статутний капітал належить сторонам по справі у рівних частках.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача ОСОБА_2, яка брала участь у розгляді справи 23.12.2015 року апеляційну скаргу не визнала, просила суд її відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Відповідач та її представник у судове засідання 03.02.2016 року не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись у відповідності до вимог закону, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності, оскільки справа перебуває в провадженні апеляційного суду тривалий час та неодноразово відкладалась через неявку відповідача та її представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, відмовляючи ОСОБА_3 в частині позовних вимог про поділ нежитлового приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене приміщення не підлягає поділу, оскільки ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на нього 30.09.2013 року, тобто вона стала власником даного нерухомого майна вже після припинення спільного проживання з ОСОБА_3 Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз'яснено, що під час застосування ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали як чоловік та жінка однією сім'єю без шлюбу з 04.05.2005року по 01.12.2009року, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2011року (а.с.39-44,т.1).

Так, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтями 60, 61 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, за час проживання однією сім'єю, позивач та відповідач уклали в інтересах сім'ї інвестиційний контракт №НИ 0561 (про інвестування у нежитлове будівництво) від 10.05.2007 року спрямований на придбання ними нерухомо майна, а саме нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, приміщення з №1 по №4 групи приміщень №126 в літ. «А». ОСОБА_4 виступила стороною даного договору, як «Інвестор» (т.1 а.с. 227- 236).

Відповідно до п.2.3.7. даного інвестиційного контракту забудовник зобов'язаний був закінчити будівництво та ввести об'єкт будівництва в експлуатацію 30.09.2009 року, проте взяті на себе зобов'язання забудовник не виконав та у встановлений термін об'єкт не був введений в експлуатацію.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач ОСОБА_4 набула права власності на спірне нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення з №1 по №4 групи приміщень №126 в літ. «А» 30.09.2013року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період проживання однією сім'єю сплатили більшу частку вартості даного нежитлового приміщення, а саме 729750,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № 1 від 10.05.2007 року та №2 від 17.07.2007 року та довідкою банку про рух коштів від 17.06.2015 року (т.2 а.с. 89,90,91). Зазначену грошову суми колегія суддів вважає спільними сумісними коштами сторін по справі, оскільки доказів того, що вказана грошова сума є особистими коштами ОСОБА_4 матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Але, колегією суддів було встановлено та не заперечувалося позивачем, що ОСОБА_4, після припинення проживання однією сім'єю з позивачем, на виконання зобов'язань за інвестиційним договором від 10.05.2007року №НИ 0561 було сплачено власні кошти у розмірі 10242,98 грн., оскільки вартість нежитлових приміщень склала 739992,98 грн. (т.1 а.с.244). Таким чином, 729750,00 грн. є спільними сумісними коштами сторін по справі, а 10242,98 грн. є особистими коштами відповідача. Тобто, частка позивача у сплаченій вартості нежитлових приміщень складає 364875,00 грн., а частка ОСОБА_4 складає 375117,98 грн.

Суд першої інстанції даним обставинам оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про те, що спірне нежитлове приміщення не підлягає поділу. Воно підлягає поділу, оскільки є спільною власністю сторін по справі.

Справа№759/13140/14-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/135/2016
Головуючий у суді першої інстанції А.П.Кривов'яз
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
А отже відповідно до сплачених сум, частка позивача у спільному сумісному майні набутому під час проживання однією сім'єю складає 493/1000 частин нежилого приміщення, загальною площею 74 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення з №1 по №4 групи приміщень №126 (в літ.»А»), а відповідача - 507/1000 частин зазначеного приміщення. ( 739992, 98 грн. - 1; 364875,00 грн. - Х; Х= 364875,00 Х 1 : 739992,98 =0,493079, що складає 493/1000 частин приміщення).

Та обставина, що ОСОБА_4 зареєструвала право власності на вказане приміщення тільки 30.09.2013 року не позбавляє ОСОБА_3 права власності на його частку у даному майні, оскільки кошти за нього були сплачені під час спільного проживання сторін по справі, а відповідно 986/1000 частин спірного нежитлового приміщення є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Попередній договір від 29.05.2012 року та договори, які були укладені між сторонами по справі 21.07.2012 року також не позбавляють позивача права вирішувати питання щодо поділу іншого спільного сумісного майна, оскільки це майно не було предметом а ні попереднього договору, а ні укладених між сторонами 21.07.2012 року договорів.

Що стосується поділу статутного капіталу ТОВ «КП - Ремонтник», то колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині, яким відмовлено позивачеві в цій частині вимог, виходячи з наступного. Так, зазначене Підприємство було створене ще до спільного проживання сторін по справі, а саме в 1994 році, що підтверджується статутом Колективного підприємства «Ремонтник» (а.с. 139-147). Статутний фонд Підприємства на той час складав 441 593 000 крб. Відповідно до статуту КП «Ремонтник» від 02.10.2003 року статутний фонд Підприємства становив 173 035 грн. Відповідно до передавального акту від 19.06.2007 року до ТОВ «КП-Ремонтник» яке створилось внаслідок реорганізації шляхом перетворення Колективного підприємства «Ремонтник», перейшло усе майно, усі права та обов'язки Підприємства. Відповідно до статуту від 10.07.2007 року статутний капітал ТОВ «КП-Ремонтник» становить 173 035 грн. Отже, статутний капітал зазначеного Підприємства, потім Товариства залишився незмінним. Доказів того, що ОСОБА_4 під час спільного проживання з позивачем вносила будь-які кошти до статутного фонду даного Товариства, чи сплачувала вартість часток у статутному фонді засновникам, які вийшли зі складу засновників даного Товариства матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. За таких обставин, вимоги позивача в цій частині не підлягали задоволенню, тобто рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги в частині обґрунтованості вимог позивача про визнання за ним права власності на Ѕ частку нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення з №1 по №4 групи приміщень №126 (в літ.»А») загальною площею 74 кв.м. є обґрунтованими, а висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції в цій частині є помилковими та необґрунтованими.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині, та ухвалює нове рішення, яким в порядку поділу спільного сумісного майна набутого під час проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу визнає за ОСОБА_3 право власності на 493/1000 частин нежилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення з №1 по №4 групи приміщень №126 (в літ.»А») загальною площею 74 кв.м.

В іншій частині рішення суду першої інстанції колегія суддів залишає без змін.

Висновки колегії суддів відповідають наявним у справі доказам та вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Справа№759/13140/14-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/135/2016
Головуючий у суді першої інстанції А.П.Кривов'яз
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_3 у поділі нежитлових приміщень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

В порядку поділу спільного сумісного майна набутого під час проживання однією сім'єю визнати право власності на 493/1000 частин нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_1, приміщення з №1 по №4 групи приміщень №126 (в літ. «А») загальною площею 74 кв.м. за ОСОБА_3.

Справа№759/13140/14-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/135/2016
Головуючий у суді першої інстанції А.П.Кривов'яз
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: