Справа № 629/5331/15-ц
Номер провадження 2/629/288/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області, третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області, третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 14 червня 2000 року померла його мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: с. Перемога, Лозівського району, Харківської області, вул. Перемоги, б. 46. Він фактично спадок прийняв, оскільки подав заяву в установлений законом строк до нотаріуса про прийняття спадку. На даний час позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому в цьому було відмовлено, так як мати побудувала вищевказаний житловий будинок, але не оформила його в установленому законом порядку та не зареєструвала. В звязку з чим просить визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 14 червня 2000 року.

14 березня 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є рідним сином ОСОБА_2, померлої 14 червня 2000 року, оскільки при перевірці документів було виявлено певні розбіжності в документах, а саме у свідоцтві про смерть матері її прізвище на українській мові зазначено «Маринін», а в свідоцтві про народження позивача прізвище матері на російській мові зазначено «Маринина». Крім цього просить визнати за ним право власності на житловий будинок, з господарчими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: с. Перемога, Лозівського району, Харківської області, вул. Перемоги, б. 46 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 14 червня 2000 року.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя, на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягав в повному обсязі та прохав їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання представником відповідача позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами:

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2000 року померла ОСОБА_2, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 403459, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського районного управління юстиції Харківської області 01 серпня 2003 року. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: с. Перемога, Лозівського району, Харківської області, вул. Перемоги, б. 46, який належав спадкодавцю на праві приватної власності. Факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується архівною довідкою № 01-130 від 04.06.2015 року з якої вбачається, що відповідно до протоколу засідання виконавчого комітету № 7 від 06.06.1979 року ОСОБА_2 була виділена присадибна ділянка у розмірі 0,41 га в звязку з купівлею будинку у ОСОБА_4 та довідкою Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області № 400-02-29 від 14.07.2015 року з якої вбачається, що згідно погосподарських книг за 1980-2000 роки Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області спірний житловий будинок числиться за ОСОБА_2. Крім того, як вбачається з рішення № 10 від 24.02.1996 року, виданого виконавчим комітетом Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області ОСОБА_2 була передана в особисту приватну власність земельна ділянка, площею 0,41 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: с. Перемоги, Лозівського району, Харківської області, вул. Перемоги, б. 46.

Спадкоємцем за законом є позивач по справі та ОСОБА_3, який від прийняття спадку відмовився на користь позивача. Інших спадкоємців не має ні по закону ні по заповіту. Позивач спадок після смерті матері прийняв, оскільки звернувся в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку після смерті своєї матері, тобто фактично спадок отримав. На даний час позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але йому в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 травня 2015 року, видана державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_5 в якій зазначено, що позивач не надала правовстановлюючий документ на майно, а також витяг з Реєстру прав власності, а тому позивач на даний час оформити нотаріально спадок на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не має можливості в звязку з тим, що ОСОБА_2 придбаний на законних підставах житловий будинок в Лозівському бюро технічної інвентаризації не оформила та не зареєструвала.

Так, згідно довідки Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області № 400-02-29 від 14.07.2015 року, вбачається, що на підставі погосподарських книг за 1980-2000 роки по Перемозькій сільській раді Лозівського району Харківської області житловий будинок, який обліковується за особовим рахунком № 85 та знаходиться в с. Перемога, Лозівського району, Харківської області, вул. Перемоги, б. 46 значиться за померлою 14 червня 2000 року ОСОБА_2.

Стаття 5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

В сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. Згідно до Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, сільські ради один раз в п'ять років проводили закладку погосподарських книг шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. При визначенні року побудування ураховується рік, в якому цей будинок було введено в експлуатацію.

Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією.

Як розяснено в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкоємців на момент закінчення будівництва будинків.

Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, суд при вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно враховує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та враховує підстави спадкування зазначеного майна.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрації права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, яка втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинку, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року.

Зважаючи на наведене, спірний будинок належав ОСОБА_2 на праві власності з 1979 року і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування.

Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, позивач має першочергове право на спадкування після смерті своєї матері майно.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець має надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадку. Як свідчать матеріали справи позивач фактично отримав спадок, оскільки в установлений законом строк подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадку. За таких обставин суд вважає, що позивач спадок прийняв, заяву про відмову від спадку не писав.

Враховуючи всі вище наведені обставини, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок, як за спадкоємцем за законом.

Крім цього, при перевірці документів позивачем було виявлено, що факт родинних відносин між ним та померлою матірю не підтверджується, оскільки в його свідоцтві про народження в графі мати зазначено на російській мові «Маринина Анастасия Євтуховна», а в свідоцтві про смерть матері її прізвище на українській мові значиться «Маринін Анастасія Євтухівна».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії І-АГ № 397382, виданим сільською радою Ремчини, Сарненського району, Рівненської області від 18 квітня 1970 року.

Заявник не має можливості підтвердити факт родинних відносин між нею та його матірю, оскільки в свідоцтві про його народження в графі матері прізвище матері зазначено Маринина замість вірного прізвища «Маринін».

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 - 215, 218, 256, 259 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1236, 1258, 1266, 1268, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 79 є сином ОСОБА_2, померлої 14 червня 2000 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 79 право власності на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 31,4 кв.м., загальною площею 51,8 кв.м., з господарчими спорудами та будівлями, згідно технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області станом на 19.03.2015 року, розташований за адресою: с. Перемога, Лозівського району, Харківської області, вул. Перемоги, б. 46 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 14 червня 2000 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Смірнова