АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/295/2016 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 20 вересня 2006 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № НЕР0АЕ00000070, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 9 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном повернення до 20 вересня 2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 20 вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено окремі договори поруки. У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобовязань по поверненню кредитних коштів станом на 24 червня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 27 596,83 долари США, що еквівалентно 593 883,78 грн., яку Банк просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 20 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № НЕР0АЕ00000070, за яким останній отримав кредит у сумі 9 000,00 доларів США у вигляді непоновлювальної кредитної лінії з терміном повернення до 20 вересня 2011 року та сплатою відсотків, встановлених кредитним договором (а.с.10-11).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 20 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № НЕР0АЕ00000070/1, а між Банком та ОСОБА_7 - №НЕР0АЕ00000070/2, за умовами яких поручителі зобов'язалися солідарно відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.12,13).

Також в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 20 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_5 було укладено договір застави рухомого майна №НЕР0АЕ00000070, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передано в заставу Банку автомобіль марки NISSAN VANETTE, 2001 року випуску (а.с.101-104).

Звертаючись до суду з зазначеним позовом у вересні 2015 року Банк посилався на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 своїх зобовязань по своєчасному і повному погашенню коштів за кредитним договором від 20 вересня 2006 року станом на 24 червня 2015 року виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 27 596,83 доларів США, що еквівалентно 593 883,78 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 5 161,23 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 287,01 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 540,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 17 608,59 доларів США (а.с.3-5).

ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді першої інстанції, зазначаючи, що Банк звернувся до суду з позовом з пропуском строку, визначеного законодавством, просив суд застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності (а.с.42).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_5 здійснено 12 листопада 2009 року в сумі 197,24 доларів США. Також 26 травня 2015 року було зараховано кошти на суму 2 088,89 доларів США (а.с.3-5).

Влітку 2011 року Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави рухомого майна. При цьому Банк посилався на те, що станом на 08 червня 2011 року ОСОБА_5 має заборгованість за кредитним договором №НЕР0АЕ00000070 від 20 вересня 2006 року в сумі 8 600,45 доларів США, що еквівалентно 68 631,59 грн. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02 вересня 2011 року позов Банку задоволено та звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль NISSAN модель VANETTE , р.н. НОМЕР_1 (а.с.87-88).

11 липня 2012 року Банком було складено акт огляду заставного автомобіля відповідно до якого ОСОБА_5 передав Банку для реалізації автомобіль NISSAN модель VANETTE , р.н. НОМЕР_1. В даному акті ОСОБА_5 зазначено, що автомобіль передається на виконання рішення суду від 02 вересня 2011 року про звернення стягнення на предмет застави (а.с.67).

Від реалізації автомобіля 26 травня 2015 року частково погашено заборгованість за кредитом у розмірі 2 088,89 доларів США (а.с.105). Проте дана сума не погасила в повному обсязі виниклої заборгованості по кредиту, що стало підставою для повторного звернення Банку до суду із зазначеним позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_5 здійснено 12 листопада 2009 року, строк дії кредитного договору закінчився 20 вересня 2011 року, а влітку 2011 року Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості , яка виникла станом на 08 червня 2011 року, слід вважати, що предявленням даного позову відбулось переривання строку позовної давності і почався перебіг нового строку, який закінчувався влітку 2014 року.

Встановивши, що переривання строку позовної давності відбулося влітку 2011 року, тобто із зазначеної дати починається перебіг строку позовної давності, і жодних дій, які б свідчили про визнання позичальником свого боргу з зазначеної дати, останнім не вчинено, та враховуючи, що письмово укладеної домовленості щодо збільшення встановленого ст.257 ЦК України строку між сторонами не було, додаткових угод щодо зміни терміну виконання позичальником своїх зобов'язань не укладалося, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що пред'явлені у вересні 2015 року Банком позовні вимоги задоволенню не підлягають як такі, що заявлені після спливу строку позовної давності, про застосування наслідків якого в ході розгляду справи було заявлено однією із сторін.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Посилання апелянта на те, що реалізацією переданого ОСОБА_5 автомобіля відбулося повторне переривання строку позовної давності колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наданий Банком акт огляду заставного автомобіля від 11 липня 2012 року не свідчить про визнання ОСОБА_5 боргу за кредитним договором. Автомобіль за цим актом було передано Банку на добровільне виконання ОСОБА_5 рішення суду про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 08 червня 2011 року, про що останнім зроблено відповідну відмітку в даному акті. Відтак і реалізація цього авто за даним актом 26 травня 2015 року не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності, оскільки не свідчить про визнання ОСОБА_5 свого боргу за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.А.Капітан

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3