Провадження № 22-ц/773/424/16 Категорія: 19 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - суддіМудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В. В., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайлсіті" про визнання договору поставки недійсним за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайлсіті" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайлсіті" (скорочено - ТзОВ "Смайлсіті") про визнання договору поставки недійсними.

Позов мотивовано тим, що до Луцького міськрайонного суду Волинської області звернулось ТзОВ "Смайлсіті" з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги наявністю між сторонами договірних зобов'язань та видатковими накладними (справа № 161/16119/15-ц). В зв'язку з тим, що він не укладав договору з ТзОВ "Смайлсіті", не підписував його, не отримував згідно видаткових накладних товарно-матеріальних цінностей по договору, просив суд визнати договір поставки № 4002-Р від 03.02.2014 року недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ТзОВ "Смайлсіті" подав апеляційну скаргу в якій просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу відповідача не визнали, просили її відхилити та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивач вказаний договір поставки не підписував, а тому цей договір не створює для нього будь-яких обов'язків, договір укладений з порушенням вимог щодо його вчинення у письмовій формі, що є підставою для визнання договору недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання договору поставки № 4002-Р від 03.02.2014 року недійсним, який укладений між ним як фізичною особою-підприємцем та постачальником ТзОВ "Смайлсіті".

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору постачальник зобов'язується поставляти окремими партіями та передавати у власність покупцю товари, а покупець зобов'язаний приймати та оплачувати їх. Пунктом 12.6 Договору передбачено, що особа, яка підписує договір, підтверджує те, що має на це повноваження та несе відповідальність за виконання договору. В разі виникнення у постачальника чи покупця, будь-яких проблем, у зв'язку із укладенням цього договору некомпетентною особою, підписант зобов'язаний відшкодувати сторонам усі завдані ним збитки, у т. ч. штрафи (а.с. 5-7).

Із наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.01.2015 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 12 жовтня 2007 року до 24 липня 2014 року із зазначенням виду діяльності інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а. с. 09 - 10).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи, проведеної за ухвалою суду першої інстанції, підписи від імені ОСОБА_1, розташовані в графі "Покупець" у договорі поставки № 4002-Р від 03.02.2014р., виконані не ОСОБА_1, а іншою особою з намаганням його виконавця наслідувати справжні підписи ОСОБА_1 (а.с. 58-59).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема, є договори та інші правочини.

За загальними правилами укладання договорів, передбачених ст. ст. 626, 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як слідує із частини 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо.

Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (п. 7 Постанови).

Стаття 208 ЦК України встановлює, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції, що оскільки позивач спірний договір поставки не підписував, а, отже, договір укладений з порушенням вимог щодо його вчинення у письмовій формі, що є підставою для визнання даного договору недійсним, і цей договір не створює для позивача будь-яких обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайлсіті" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: