У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області про спростування недостовірної інформації, принесення офіційного вибачення, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивовано тим, що 17серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася із усною заявою до начальника Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_3 про проведення експертизи щодо встановлення невідомої хімічної

речовини, яку вона виявила в своєму помешканні, на кухні в п'ятницю 14 серпня 2015 року.

Однак, ст. дільничний Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській

області ст. лейтенант міліції ОСОБА_4 не допитав її, не була проведена

оперативно - розшукова робота та складено висновок від 18.08.2015 року за № 35/36004 щодо подій, викладених заявником, згідно якого факти викладені ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, а також зазначено, що зі слів сусідів заявниця є психічно хворою людиною.

На думку ОСОБА_2 у зазначеному висновку безпідставно принижується її честь

та гідність з посиланням на наклеп осіб, що проживають поряд.

Упереджені відомості, використані у згаданому висновку від 18.08.2015 року негативно вплинули на її стан здоров'я.

Отже, на думку ОСОБА_2, керівництво МВ Ужгородського УМВС України в Закарпатській області винесло висновок від 18 серпня 2015 року з умислом, який полягає у збиранні, зберіганні та поширенні неправдивої інформації щодо неї і це відповідно стало підставою для звернення до суду з метою спростування недостовірної інформації, що принижує її честь та гідність та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною поведінкою посадових осіб органу державної влади.

Тому позивачка просила визнати, що інформація, яка занесена у висновок від 18 серпня 2015 року по зверненню гр. ОСОБА_2, що затверджений начальником Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області та узгоджений з іншими посадовими особами щодо поширення неправдивих відомостей про її неіснуюче захворювання, не відповідає дійсності; зобов'язати керівництво Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області навести спростування неправдивої інформації шляхом заміни документу і принести офіційне вибачення; стягнути з Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області через Державний бюджет України в Закарпатській області моральну шкоду в сумі 12 000 гривень та відшкодувати розмір судових витрат.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Позивачка порушила питання про скасування рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивачка скаргу з наведених підстав підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не явився, про причину неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено відповідною розпискою. Тому суд розглянув справу у його відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги: позивачку почали називати психічно хворою; посадові особи поширюють цю інформацію, яка є неправдивою і таке поширення мало місце; поширення цієї інформації не є оціночним судженням, обовязок доведення достовірності поширених відомостей покладається на відповідача; при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди слід застосувати ст.1174 ЦК України, а не ст.1167 ЦК України, аналіз якій дано в рішенні суду.

Зазначені доводи є частково обґрунтованими, але не є такими, що дають підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції на підставі наступного.

Встановлено, що основним предметом позову є визнання недійсною інформації про психічне захворювання позивачки, про яке вказано у висновку від 18 серпня 2015 р. і який складено дільничим інспектором міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 по результату перевірки звернення позивачки до міліції із заявою про її отруєння /надалі - висновок міліції/. Цей висновок дійсно підписано трьома посадовими особами і тому це вважається поширенням в розумінні ст.277 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та/або/ членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вказівка у висновку міліції стосовно захворювання виражено наступним чином: «В ході розгляду матеріалів проводилось опитування громадян з метою встановлення свідків чи очевидців події наведеної у зверненні гр. ОСОБА_2, які пояснили, що вказана громадянка на протязі тривалого часу дивно себе поводить. Постійно твердить що начебто хтось заходить в її житло, та несе всяку нісенітницю. На гр. ОСОБА_2 вони вже не звертають увагу, оскільки вона на їх думку є психічно хворою людиною та потребує лікування у відповідному закладі». З цього слід зробити висновок про те, що цим висновком підтверджується факт надання саме таких пояснень громадян, які опитувались при перевірці звернення позивачки до міліції. І це є твердження цих осіб, а не працівників міліції, якими лише зафіксовано цей факт. Зазначення цього факту у висновку міліції є таким, що відповідає встановленим обставинам, оскільки про це повідомили опитані громадяни. Тобто, це не є недостовірна інформація про яку йдеться в ст.277 ЦК України, відповідно, немайнові права позивачки не порушено.

При таких обставинах суд констатує, що підстав для застосування вимог ст.277 ЦК України немає по вказаній причині, як не має підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними від вирішення питання про порушення немайнових прав позивачки. З цих же міркувань суд не вважає за необхідне аналізувати достовірність інших доводів апеляційної скарги, зокрема, щодо невірності оціночного судження та невірного застосування норм матеріального права в частині стягнення моральної шкоди, оскільки, як вказано, ці питання повинні вирішуватись при підтвердженні порушеного немайнового права позивачки, чого не було.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :