Провадження №2/642/29/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

10.02.2016 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючий - суддя Сватіков А.В.,

за участю секретаря - Конєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 31.10.2012 року відповідач під розписку позичив у нього грошові кошти в сумі 45303,00 грн. зі строком повернення до 31.12.2012 року та 17000,00 грн. зі строком повернення до 31.12.2013 року. Свої зобовязання в зазначений у розписках строк ОСОБА_2 не виконав, в звязку з чим ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав до суду заяву в якій зазначив, що просить суд розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, та за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу заочно на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки від 31.10.2012 року ОСОБА_2 взяв борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 45303,00 грн., які зобовязався повернути 31.12.2012 року. Того ж дня, відповідач, відповідно до розписки, позичив у позивача суму в розмірі 17000,00 грн., яку зобовязався повернути 31.12.2013 року. (а.с. 4, 5).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначенної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави для припинення зобов'язання визначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 ЦК України. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України це плата за користування чужими коштами.

Тому, зокрема, якщо в законі або договорі, укладеному сторонами, не передбачено розмір процентів за користування чужими коштами, то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення трьох процентів (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом), за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх рівень визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України щодо застосування ст. 625 ЦК України, слід мати на увазі, що проценти, визначені ст.ст. 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 652 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальної втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручі до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст.ст. 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційний збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 29 травня 2013 року в справі № 6-39цс 13, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів України, які зобов'язані провести свою судову практику у відповідність до цього рішення.

За розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_2 станом на 14.12.2015 року становить 114102,77 та складається з:

- 4013,97 грн. три проценти річних нараховані на суму в розмірі 45303,00 грн. у період з 01.01.2013 року по 14.12.2015 року;

- 996,25 три проценти річних нараховані на суму в розмірі 17000,00 грн. у період з 01.01.2013 року по 14.12.2015 року;

а всього три проценти річних складають суму в розмірі 5010,22 грн.;

- 34022,55 грн. сума інфляційних нарахувань на суму в розмірі 45303,00 грн. у період з 01.01.2013 року по 01.10.2015 року;

- 12767,00 грн. сума інфляційних нарахувань на суму в розмірі 17000,00 грн. у період з 01.01.2014 року по 01.10.2015 року;

а всього сума інфляційних нарахувань складає розмір 46789,55 грн.

Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 5010,22 грн. та інфляційних нарахувань за користування позикою в розмірі 46789,55 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено зобов'язання, встановлені умовами договорів позики, стосовно своєчасного повернення сум позики, тобто умови договорів позики, щодо погашення позик та відсотків відповідачем належним чином не виконувалися.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав до суду жодного доказу і не спростував надані позивачем докази.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 114102,77 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-229 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 536, 546, 549, 551, 610-612, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1054, 1055 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, який мешкає за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнінців, 79-б. кв. 183 суму боргу в розмірі 114102 (сто чотирнадцять тисяч сто дві) грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, який мешкає за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнінців, 79-б. кв. 183 суму сплаченого судового збору в розмірі 1141,03 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду

Суддя А.В. Сватіков