Провадження №22ц/784/173/16 Головуюча в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 банк Аваль»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 банк Аваль»

(далі - ПАТ «ОСОБА_8 банк Аваль»)

до

ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА :

26 листопада 2014 року ПАТ «ОСОБА_8 банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 010/01-04/07-01LIC від 09 січня 2007 року в розмірі 6 955 074 грн. 88 коп.

Позивач зазначав, що 09 січня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_8 банк Аваль», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «ОСОБА_8 банк Аваль», та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 010/01-04/07-01LIC. В забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором 09 січня 2007 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. 23 квітня 2007 року були укладені окремі договори поруки між ОСОБА_11 та ОСОБА_4, ОСОБА_11 та ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_6 У звязку з неналежним виконанням зобовязань по вказаному кредитному договору, 01 квітня 2011 року Постійно діючим третейським судом при Миколаївській асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_4, відповідно до умов якої сторони визнали суму кредитної заборгованості в розмірі 9 190 083 грн. 68 коп., яка є незмінною та встановили графік погашення вказаної заборгованості: протягом 6 місяців по 75 000 грн. починаючи з квітня 2011 року, а в подальшому рівними частинами пропорційно сумі заборгованості протягом 114 місяців. Проте, у звязку з неналежним виконанням умов мирової угоди, утворилася заборгованість станом на 24 листопада 2014 року 6 955 074 грн. 88 коп.

Посилаючись на вказане, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 в задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_8 банк Аваль» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_8 банк Аваль» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 січня 2007 року між ВАТ «Райффазен банк Аваль», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «ОСОБА_8 банк Аваль», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4Є було укладено кредитний договір № 010/01-04/07-01LIC, відповідно до умов якого ОСОБА_8 надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 9 335 890 грн. строком до 09 січня 2012 року, а остання забовязалась щомісячно сплачувати банку платіж відповідно до додатку №1 до кредитного договору в сумі 35 087грн. 72 коп. з виплатою 15% річних.

23 квітня 2007 року між ОСОБА_11 та Фізичними особами підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки № 010/01-04/07-01LIC/4 та № 010/01-04/07-01LIC/5 відповідно.

23 квітня 2007 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 010/01-04/07-01LIC/1; між ОСОБА_11 та фізичною особою ОСОБА_4 - договір поруки № 010/01-04/07-01LIC/2; між банком та ОСОБА_9 - договір поруки № 010/01-04/07-01LIC/3.

Відповідно до вказаних договорів поруки відповідачі виступили поручителями фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за виконання нею зобовязань за кредитним договором № 010/01-04/07-01LIC.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні, після підписання договорів поруки 23 квітня 2007 року і до теперішнього часу будь-яких змін у договір поруки сторони не вносили.

Проте, 04 липня 2008 року ОСОБА_8 та позичальник, без згоди поручителів, згідно додаткового договору № 010/01-04/07-01LIC/023, внесли зміни в кредитний договір № 010/01-04/07-01LIC, а саме до пункту п.1.1 кредитного договору № 010/01-04/07-01LIC, яким передбачили, що кредит надається зі сплатою 18% відсотків річних, що призвело до збільшення відповідальності поручителів.

Також 01 грудня 2008 року ОСОБА_8 та позичальник, без згоди поручителів, уклали додатковий договір №010/01-04/07-01LIC/024, яким внесли зміни в кредитний договір №010/01-04/07-01LIC змінили та збільшили відсоткову ставку за користування кредитними коштами вже з 18% річних до 23% річних, внаслідок чого збільшилася відповідальність поручителів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не надавали згоди на укладення будь-яких додаткових договорів до кредитного договору № 010/01-04/07-01LIC, зокрема і додаткових договорів № 010/01-04/07-01LIC/023 від 04 липня 2008 року, № 010/01-04/07-01LIC/024 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору № 010/01-04/07-01LIC від 09 січня 2007 року, внаслідок яких обсяг відповідальності поручителів збільшився, то відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою.

Як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року, за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним.

Відповідно зазначене свідчить, що в даному випадку при розгляді справи за позовом банку суд приймає рішення про задоволення чи відмову в задоволенні позову про стягнення боргу за кредитним договором з поручителів, керуючись нормами закону без необхідності подання окремого позову про визнання поруки припиненою.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Такі роз'яснення містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, Постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року № 6-70цс11 та від 21 листопада 2011 року № 6-49цс11, які в силу приписів ст. 377-1 ЦПК України є обовязковими до застосування.

Разом з тим, про доведення інформації щодо зміни умов кредитного договору, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів (неодноразове збільшення процентної ставки, продовження строку дії кредитного договору) ОСОБА_11 до поручителів - відповідачів у справі матеріали справи не містять.

З урахуванням встановленого та положень вищезазначених норм, зміна умов кредитного договору у бік збільшення обсягу та підстав відповідальності позичальника відбулося без згоди поручителів, що є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Миколаївській асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» від 01 квітня 2011 року затверджено укладену між ФОП ОСОБА_4Є та ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» мирову угоду (далі Угода), згідно якої сторони мирової угоди змінили права та обовязки сторін визначені кредитним договором № 010/01-04/07-01LIC, а саме відмовились від них та визначили нові права та обовязки, а саме - позичальник визнала, що її заборгованість перед ОСОБА_11 складає 9 190 083 грн. 68 коп., які зобовязується протягом 120 місяців з дня затвердження мирової угоди погашати відповідно до встановленого сторонами графіку.

Тобто, уклавши мирову угоду сторони здійснили заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами.

Пунктом 6 Угоди передбачено, що з моменту укладання мирової угоди банк вже не може предявити до ФОП ОСОБА_4 жодних претензій з приводу заборгованості за кредитним договором № 010/01-04/07-01 LIC від 09 січня 2007 року, в тому числі щодо штрафних санкцій за невиконання умов цього договору.

З наведеного випливає, що сторони фактично здійснили заміну первісного зобов'язання новим зобовязанням між тими же сторонами, оскільки подальші правовідносини регулюються вже не кредитним договором, а мировою угодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України: новація спосіб припинення зобовязання за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобов'язанням між тими ж сторонами. Новація породжує нові зобовязальні правовідносини, отже виступає правостворюючим юридичним фактом та одночасно правоприпиняючим припиняючи первісне зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 604 ЦК України новація припиняє додаткові зобовязання повязані з первісним зобовязанням. Тобто, у такому випадку колишнє зобов'язання знищується з усіма наслідками.

З умов мирової угоди не вбачається, що попередньо укладені договори поруки в забезпечення кредитного договору № 010/01-04/07-01 LIC зберігають свою дію і на забезпечення виконання мирової угоди, адже п. 4, 5 мирової угоди її сторони передбачили, види забезпечення виконання мирової угоди, а це укладення нових договорів іпотеки та поруки.

Жодних нових договорів поруки з відповідачами ОСОБА_11 не укладав, а за такого, оскільки банк зазначив, що не може в подальшому предявляти будь-яких претензій по кредитному договору, не можна вважати, що зобовязання відповідачів як поручителів за цим кредитним договором продовжили свою дію після укладання мирової угоди позичальником без їх згоди.

До того ж умовами цієї угоди додатково збільшився обсяг відповідальності позичальника, оскільки фактично термін виконання основного зобов'язання, а отже і термін сплати щомісячних платежів продовжено до 2017 року.

Обсяг відповідальності поручителя визначається договором поруки. Будь-яка домовленість між кредитором та основним боржником не може вплинути на той обсяг відповідальності поручителя, який взяв на себе сам поручитель відповідно до договору поруки.

Тому, колегія суддів вважає, що рішення суду в зазначених частинах є законним і обґрунтованим.

Між тим, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що не можуть бути обєднані в одне провадження вимоги юридичної особи (банку) до юридичних осіб (ФОП ОСОБА_6Є.), оскільки вони розглядаються за правилами різного судочинства.

Так, відповідно до статті 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом статей 1 та 12 ГПК України господарським судам підвідомчі спори, які випливають з господарської діяльності та виникли між юридичними особами чи субєктами підприємницької діяльності.

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших, є, по-перше, наявність спору про право цивільне, по-друге, субєктний склад такого спору.

Як вбачається з матеріалів справи, забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_12 було укладено окремий договір поруки.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_6 станом на 12 лютого 2016 року не перебуває в процесі припинення, тобто є діючим підприємцем.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вимоги юридичної особи (ПАТ «ОСОБА_8 Аваль») до фізичної особи підприємця ОСОБА_6 підлягають розгляду в порядку господарського судочинства (ст. 12 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що окремий договір поруки був укладений також з ФОП ОСОБА_5, але 19 вересня 2013 року ним припинена підприємницька діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому вимоги щодо ОСОБА_5 судом першої інстанції правильно розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка ОСОБА_4, яка виступала поручителем фактично за себе, але як ФОП, знала про підвищення процентної ставки та надала свою згоду на це, не заслуговують на увагу, так як суперечать вимогам ч. 1 ст. 559 ЦК України та є припущенням.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та спростовуються вищезазначеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_6 підлягає скасуванню з закриттям в цій частині провадження у справі, а в іншій частині вказане рішення суду є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 Аваль» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку скасувати.

Провадження в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 Аваль» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку закрити.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді В.В. Коломієць

ОСОБА_13