Справа № 303/7578/14-ц
Номер рядка статистичного звіту 4
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю позивача

(відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1-М.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача

(позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1-М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яким просила виділити їй в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме будинку за адресою вул. Мала Насипна, 12 в м. Мукачево, шляхом відокремлення двох приміщень, позначених на плані будинку № 1-7 та № 1-1, загальною площею 20,9 м.кв., які складають прибудову, літера «А1», і мають окремий вхід, а також літню кухню, літера «Б», та навіс «3». Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником 1/6 часки будинку за адресою вул. Мала Насипна, 12 в м. Мукачево. Власницею решти 5/6 частки будинку є відповідач ОСОБА_4 Через те, що частки не виділені в натурі, такий стан речей створює проблеми у володінні, користуванні і розпорядженні частиною будинку. Також зазначає, що фактично позивач користується тільки літньою кухнею, а житловим будинком та прибудовою користується відповідач. Враховуючи те, що позивач не має доступу до будинку, чим порушуються її права, просить суд виділи в натурі її частку майна, що є у спільній частковій власності відповідно до запропонованого варіанту поділу.

Одночасно ОСОБА_4 предявила зустрічний позов, який судом прийнятий до спільного розгляду, в якому просить також виділити їй в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме виділити 5/6 частки літньої кухні літера «Б», в будинку за адресою вул. Мала Насипна, 12 в м. Мукачево.

В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, просив зустрічний позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні первісного позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27785972 від 27.10.2010 року ОСОБА_1-М. є власником 1/6 часки будинку за адресою вул. Мала Насипна, 12 в м. Мукачево, а ОСОБА_4 є відповідно власником 5/6 часки будинку.

Також встановлено, що відповідно до висновку експерта № 247 від 02.02.2016 року реальний розподіл домоволодіння за адресою вул. Мала Насипна, 12 в м. Мукачево відповідно до часток співвласників технічно неможливий.

З огляду на це суд звертає увагу на наступне. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Крім того правомочність співвласника розпорядження спільним майном, передбачено в ст.ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

До того ж як зазначено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як розяснено в п. 7 зазначеної Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Як вже було згадано, що відповідно до висновку експерта № 247 від 02.02.2016 року реальний розподіл домоволодіння за адресою вул. Мала Насипна, 12 в м. Мукачево відповідно до часток співвласників технічно неможливий.

При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. У ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації сторонами своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, зокрема клопотання про призначення судової експертизи, витребування письмових доказів, якщо такі в сторони позивача відсутні.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв.

Поряд з цим жодних доказів на підтвердження технічної можливості виділу в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності суду так і не було не представлено. При цьому представнику позивача в ході судового розгляду неодноразово розяснювалося його право, у випадку незгоди з наявним в матеріалах справи висновком експерта, заявити клопотання про призначення судової експертизи та поставити на вирішення експерта на його думку належним чином сформульовані запитання щодо можливих варіантів поділу будинку з дотриманням чи відхиленням від часток власників.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність технічної можливості виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій, а відтак як в задоволенні первісного так і зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний