АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Городничої В.С., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2015 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 було направлено на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» запит на інформацію наступного змісту: "Між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір по надання споживчого кредиту № CSW0GA, відповідно до якого позивачем було отримано кредит в сумі 48 200 доларів США. У позичальника немає жодного документа, які б вказували про перехід права власності на зазначені грошові кошти, а тому позичальник просить повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам; надати інформацію суму погашеного кредиту, суму нарахованих відсотків, суму сплачених відсотків, суму нарахованих і сплачених штрафних санкцій; надати положення про кредитування, що діяла на момент підписання кредитного договору; підтвердити помноження особи, яка підписала кредитний договір, повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківський валютній біржі в сумі 48 200 доларів США від позичальника через банк на купівлю української гривні; якщо направлялась заявка про продаж валюти, то прошу вказати по якому курсу був проведений продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 48 200 доларів США; надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень на оплату 48 200 доларів США - на споживчі цілі." (а.с. 11)

Як вбачається з відповіді ПАТ КБ «Приватбанк», запит представника позивача, який ним було надіслано 27 серпня 2015 року, надійшов до банку 03 вересня 2015 року. Згідно відповіді банку від 08 вересня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-150903/3584, банком було надано інформацію на запит представника позивача, зокрема, повідомлено, про те що відступлення права вимоги за кредитним договором не проводилося, надано роз'яснення щодо можливості отримання виписки за договором, підтверджено повноваження особи, що підписала від імені банку договір від 23 квітня 2008 року та інше (а.с.100-101). Дана відповідь була надіслана на адресу представника позивача 11 вересня 2015 року, що підтверджується копію реєстру, що міститься в матеріалах справи (а.с.104).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що станом на день подачі позовної заяви до суду 31.08.2015 року (дата відправлення позову згідно штампу), ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримав запит представника позивача, що підтверджується наданими відповідачем доказами, а тому представником позивача передчасно подано позовну заяву, оскільки представник позивача оскаржує бездіяльність банку, яка станом на день пред'явлення позову не мала місця, адже банк отримав запит на інформацію лише 03.09.2015 року та відповідь надіслав на адресу представника позивача 11.09.2015 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не врахував, що банком порушено його право на інформацію та необґрунтовано відмовив йому у задоволенні позовних вимог не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання бездіяльність відповідача протиправною відносно не надання банком інформації на запит позивача та представника позивача.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги в позовній заяві зазначив, що бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки відповіді на запит позивача та його представника на інформацію від 28 серпня 2015 року банк - відповідач не надіслав, чим порушив статей 55,56,61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 16,19,24 Закону України «Про звернення громадян», статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. 1076 ЦК України, у зв'язку чим порушено право позивача на отримання інформації відповідно до вимог ст. 16 ЦК України та ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статті 302, 200 ЦК України регулюють правовідносини щодо закріплення за фізичною особою право на інформацію. Право на інформацію як особисте немайнове право фізичної особи включає в себе можливість вільного, та необхідного для реалізації нею своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій, зокрема: збирання інформації, тобто надану законом можливість набуття, придбання, накопичення відповідно до чинного законодавства України документованої або публічно оголошуваної інформації фізичними особами.

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 15 ( глава 3) ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків. Банк зобов'язаний на постійній основі розміщувати на веб-сайті банку актуалізовану інформацію про власників істотної участі у банку в обсязі, визначеному Національним банком України.

Звернення громадян розглядаються та вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст. 20 Закону України "Про звернення громадян").

За обставинами справи не встановлено бездіяльність банку щодо не надання відповіді на запит позивача від 28 серпня 2015 року на день подачі позовної заяви до суду 31.08.2015 року, оскільки банк отримав запит на інформацію лише 03.09.2015 року та відповідь надіслав на адресу представника позивача 11.09.2015 року, що підтверджено доказами у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, що не є підставою для скасування рішення суду.

Обґрунтування свого позову та апеляційної скарги, зокрема, порушенням відповідачем Законів України "Про доступ до публічної інформації", "Про захист персональних даних", "Про інформацію" є безпідставним, оскільки зазначені Закони регулюють різні правовідносини та оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, тобто такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Щодо визначення конфіденційної інформації юридичної особи, то особливості правового режиму інформації, що складає державну таємницю або є конфіденційною інформацією юридичної особи полягають в тому, що ЦК України не допускає збирання цієї інформації. Але, в окремих випадках, що прямо передбачені законом, така заборона може бути і знята, наприклад, у випадку, коли приховування даної конфіденційної інформації, являє загрозу життю і здоров'ю людей. Оскільки предметом спору не є відмова відповідача надати інформацію, яка є банківською таємницею, то посилання апелянта на те, що запитувана ними інформація не є банківською таємницею - є необґрунтованими.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: