Єдиний унікальний номер 226/3132/14-ц Номер провадження 22-ц/775/420/2016
Головуючий у 1 інстанції Редько Ж.Є. Єдиний унікальний номер 226/3132/14-ц
Доповідач Жданова В.С. номер провадження 22-ц/775/420/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів : Канурної О.Д., Постолової В.Г.,

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення банківського вкладу та процентів за вкладом,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Димитрівського міського суду від 25 грудня 2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення банківського вкладу та процентів за вкладом, з відповідача стягнуто суму банківського вкладу та процентів за договором банківського вкладу №SAMDN2657 від 11/09/2009 року в загальній сумі 16523,40 грн, вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в позові. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд повинен був застосувати позовну давність відповідно до заяви, поданої Банком, оскільки про порушення свого права позивач дізнався в липні 2011року. Наполягає на тому, що позивач скористався своїм правом та до закінчення строку договору 21.03.2010 року самостійно здійснив операцію щодо переведення коштів через «Приват- 24» на картку іншої особи.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з»явився, надав письмові пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, справу розглянути без його участі ( вх..ЕП- 784/16 від 10.02.2016 р. )

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи апеляційним судом, надав суду заяву про відкладання розгляу справи на іншу дату без посилання на причини. ( вх.. ЕП 792/16 від 11.02.2016).

Статтею 305 ЦПК України визначені наслідки неявки в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Позивачем не зазначені причини, що унеможливлює зробити висновок про поважність причин та можливість відкладання розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, з'ясував доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача .

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2009 року між Банком і позивачем укладений договір банківського вкладу №SAMDN2657, відповідно до якого Банк прийняв від відповідача грошові кошти в сумі 18000грн. на строк дванадцять місяців по 11.09.2010 року з виплатою процентів 22% річних, які за закінченням кожного місяця зараховуються на картковий рахунок. Згідно п.4 Банк встановив позивачу кредитний ліміт на картковий рахунок в сумі, яка складає 65% від суми вкладу. Згідно п.7 договору по закінченню строку сума вкладу перераховується на картковий рахунок. 21.03.2010 року здійснено переказ особистих коштів ОСОБА_1 з картки НОМЕР_1 на картку іншої особи № НОМЕР_2 в сумі 11500 грн в межах суми кредитного ліміту. Після здійснення даної операції відповідно до п.9 кредитного договору щомісячно нараховуються проценти за користування кредитним лімітом. По закінченню договору Банк перерахував суму залишку вкладу 5436,60 грн на картковий рахунок позивача. За фактом переказу невідомою особою грошових коштів з депозитного рахунку позивача порушено кримінальне провадження за ст.. 190ч1 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2013 року за №000196 . Власником рахунку №НОМЕР_2, на які було перераховано кошти позивача 11500 грн. є ОСОБА_2, реєстрація проживання якого АДРЕСА_1. При реєстрації позивача в системі Приват-24» використовувався номер мобільного телефону НОМЕР_3, який було встановлено як фінансовий номер Банку 20.03.2010 року його співробітником ОСОБА_3 , яка звільнена 29.01.2013 року. Інші особи, крім неї, мали доступ до модулю, мали ключі. Війти в клієнтську базу через її пароль мали можливість менеджери, які працювали поряд. Встановити адресу фізичного розташування комп»ютерів у 2010 році не має технічної можливості.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що факт здійснення особисто позивачем спірної транзакції через систему «Приват-24» не встановлений. Службове розслідування, проведене Банком, та висновок Банку про те, що грошові кошти переведені особисто позивачем, грунтується лише на вивченні виписки із банківського рахунку позивача, інші документи та обставини Банком не досліджувались. Встановлення 20.03.2010 року мобільного телефону як фінансового, що було підставою для списання 21.03.2010 року грошових коштів позивача, здійснено працівником Банку, внесення змін в клієнтську базу можливе лише працівниками Банку. При цьому суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідно до якого Банк несе перед платником відповідальність, пов»язану з проведенням переказів, забезпечує захист інформації, зберігає банківську таємницю; положеннями ст.. 1058 ЦК України, відповідно до якої Банк зобов»язаний виплатити вкладнику таку суму вкладу та проценти, яка визначена умовами договору; нормами ЦК, якими врегульовані питання виконання зобов»язань.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст..1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2009 року між Банком і позивачем укладений договір банківського вкладу №SAMDN2657, відповідно до якого Банк прийняв від відповідача грошові кошти в сумі 18000грн. на строк дванадцять місяців по 11.09.2010 року з виплатою процентів 22% річних, які за закінченням кожного місяця зараховуються на картковий рахунок.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов»язання. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст..599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вбачається, що після закінчення строку дії договору на вимогу позивача повернути грошові кошти у повному обсязі відповідач свої зобов»язання у повному обсязі не виконав, посилаючись на те, що грошові кошти в сумі 11500 грн. були перераховані з карткового рахунку позивача на інший рахунок №НОМЕР_2. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що власником зазначеного рахунку був ОСОБА_2, перерахунок коштів здійснений 21.03.2010 року через систему «Приват-24» із використанням фінансового номера телефону, встановлення якого можливе лише працівником Банку.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем не спростовані такі доводи позивача, що на час здійснення спірної операції в м. Димитров він був за межами України, ніколи не був зареєстрованим та не використовував систему «Приват-24», 21.03.2010 року переказ грошових коштів на рахунок сторонньої особи не здійснював.

Встановлено, що при здійсненні реєстрації в системі «Приват-24» використовувався номер телефону НОМЕР_4, встановлений як фінансовий 20.03.2010 року працівником Банку ОСОБА_3 З пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні вбачається, що вона працювала касиром у банку, не мала права укладати договори, здійснювати перекази грошових коштів на інші рахунки, не мала доступу до клієнтської бази та не знала порядку внесення змін номеру фінансового телефону. Вказані дії входили в коло обов»язків менеджерів Банку. Не виключає можливості входу в програму від її імені іншим працівником Банку, оскільки доступ до її робочого місця не був обмеженим.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Банк не виконав свої зобов»язання за договором банківського вкладу щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігання банківської таємниці, конфіденційності інформації, що використовується в банківській системі.

Такий висновок суду ґрунтується на приписах Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно п.32.1 Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Згідно п. 39.4. Працівники суб'єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Працівники суб'єктів переказу несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються при здійсненні переказів, відповідно до закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача і тій частині, що позивач самостійно здійснював операції щодо перерахунку коштів 21.03.2010 року вже були предметом розгляду суду першої інстанції. При винесенні рішення судом першої інстанції враховані всі факти, що входять до предмета доказування, наведені відповідні докази та мотиви, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Викладені відповідачем доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції вже надана відповідна правова оцінка.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не застосована позовна давність, на чому відповідач наполягав в судовому засіданні.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема за змістом п.2 ч.1 ст. 268 на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Вбачається, що при дотриманні відповідачів своїх зобов»язань за договором позивач мав право на отримання суми вкладу 18000 грн та суми нарахованих відсотків 3960 грн, всього 21960 грн, але 17.10.2014 року отримав лише 5436,60 грн. За захистом порушеного права на отримання всієї належної суми за договором банківського вкладу звернувся до суду 21.12.2014 року.

Судом першої інстанції ухвалено рішення відповідно до вимог ст.. 213 ЦПК України, підстав для його скасування не вбачається

Керуючись ст. 307, ст.. 308, ст. 315 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2015року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий

Судді :