АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності у порядку спадкування за законом, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про витребування майна і визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, як правонаступник після померлого позивача ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення від права на спадкування, визнання права власності у порядку спадкування за законом.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Подільський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, про витребування майна і визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, вселення.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ГУЮ у м. Києві, Подільський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року в частині

_____________________________________________________

Справа № 2607/9783/12

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4534/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

вирішення:

позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності у порядку спадкування після ОСОБА_6,

позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Подільський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, про витребування майна, визнання права власності у порядку спадкування після ОСОБА_6,

позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ГУЮ у м. Києві, Подільський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування після ОСОБА_6

скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року щодо:

визнання ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, таким, що прийняв спадщину у виді 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9;

визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9;

усунення перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1;

виселення ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення;

відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 та усунення ОСОБА_3 і ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 залишено без змін.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловіка ОСОБА_6 В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батька ОСОБА_6; витребувано у ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 на користь власника ОСОБА_3

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 задоволено частково: визнано договір дарування, укладений 31 липня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Четвертої КДНК (зареєстровано в реєстрі за № 1-1758), недійсним в частині дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_2; визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батька ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині: відмови ОСОБА_2 в задоволенні її позовних вимог; витребування у ОСОБА_2 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 на користь власника ОСОБА_3; визнання договору дарування від 31 липня 2009 року за № 1-1758 недійсним в частині дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 та змінити рішення, а саме задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 відмовити.

Позивач, зокрема, посилається на ті обставини, що судом не прийнято рішення щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_9 Також судом не вказано конкретного положення (пункту) статті 203 ЦК України, на підставі якого договір дарування визнано частково недійсним. Крім того, судом невірно застосовано положення ст. 388 ЦК України. На думку ОСОБА_2 суд першої інстанції мав застосувати для захисту її речових прав як власника 1/3 частини спірної квартири на підставі договору дарування, норму ч. 1 ст. 204, ч. 1, 2 ст. 321, ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334, ч. 2 ст. 328 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_11 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 у судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_12

Інші особи, що беруть участь у справі та їх представники належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність сторін, що не з'явилися, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві власності сім'ї ОСОБА_3: ОСОБА_13 - батьку, ОСОБА_9 - матері і ОСОБА_3 - сину на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1998 року № 20313, виданого відділом приватизації житлового фонду Шевченківської держадміністрації (т. І, а. с.14).

Вказані особи були зареєстровані у спірній квартирі та постійно в ній проживали, що підтверджується довідками ЖЕК №709 (т. І, а. с. 15, 16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_14 померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть (т. І, а. с. 13).

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй на праві власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_3.

Спадщину після смерті ОСОБА_9 фактично прийняли її чоловік ОСОБА_13 та її син ОСОБА_3, які проживали у вказаній квартирі на момент смерті спадкодавця і продовжували проживати в ній після смерті ОСОБА_9, що підтверджується довідкою по формі № 3 ЖЕК № 709 (т. І, а. с. 16).

2 липня 2002 року ОСОБА_13 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (т. І, а. с. 98), і вони стали проживати у спірній квартирі.

У 2008 році між батьком ОСОБА_13 та сином ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу поділу майна, після чого батько заперечував проти проживання сина у спірній квартирі та звернувся до суду з позовом про усунення його від права спадкування після смерті матері.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 2 квітня 2009 року (яке в подальшому було скасоване) позов було задоволено - ОСОБА_3 було усунуто від права спадкування за законом частки після смерті матері, а за ОСОБА_13 було визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, тобто на всю спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9 (т. І, а. с. 44-45).

31 липня 2009 року ОСОБА_13 подарував 1/3 частину спірної квартири своїй дружині ОСОБА_15

В пункті 2 договору дарування, посвідченого нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_16, зазначено, що 1/3 частина квартири, що дарується, належить «Дарувальнику» на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 квітня 2009 року в справі № 2-957/09 (т. ІІ, а. с. 65).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_13 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. І, а. с. 69).

Спадкоємцями відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу за законом після смерті ОСОБА_13 є його син ОСОБА_3 (т.1 а.с.80-копія свідоцтва про народження), дочка ОСОБА_5 (т. І, а. с. 109 - копія свідоцтва про народження, а. с. 110 - витяг з реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб), дружина ОСОБА_15. і мати ОСОБА_4 (т. І, а. с. 94 - копія свідоцтва про народження ОСОБА_13, т. І, а. с. 103 - витяг з реєстру).

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_15. звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_13 (т. І, а. с. 67, 95, 106 - копії заяв).

ОСОБА_4 відмовилась від своєї частки у спадщині на користь онука ОСОБА_3 у термін, встановлений ст. 1270 ЦК України, та у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1274 ЦК України (т. І, а. с. 68).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, позов ОСОБА_15 задоволено частково, визнано ОСОБА_13, який помер 01.12.2011 року, таким, що прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року його матері ОСОБА_9 а також визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батька ОСОБА_13, витребувано у ОСОБА_15 на користь ОСОБА_3 1/4 частину квартири АДРЕСА_4, яку вона набула на підставі договору дарування 1/3 частини цієї квартири, укладеного 31 липня 2009 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_15., усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_4, виселено ОСОБА_17 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батька ОСОБА_13 В решті позовних вимог ОСОБА_15., ОСОБА_3, ОСОБА_5 а також у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_15 про усунення від спадкування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 після померлого ОСОБА_13 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_15 до ОСОБА_3, треті особи - ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування після ОСОБА_13, позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_15, треті особи - ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Подільський РВ ГУ ДМС України в м. Києві про витребування майна, визнання права власності у порядку спадкування після ОСОБА_13, позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_15, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ГУЮ у м. Києві, Подільський РВ ГУ ДМС України в м. Києві про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування після ОСОБА_13 У решті рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року щодо визнання ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, таким, що прийняв спадщину у виді 1/6 частини квартири АДРЕСА_5 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9, визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_5 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року його матері ОСОБА_9, усунення перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_5, виселення ОСОБА_17 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення, відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_15 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 та усунення ОСОБА_3 і ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_13 залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції переглядається рішення в частині, скасованій Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судом встановлено, що заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 квітня 2009 року в справі № 2-957/09, на підставі якого за ОСОБА_13 було визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, було скасовано 30 липня 2012 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва (т. І, а. с. 129-130).

Оскільки ОСОБА_13 після померлої дружини ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини квартири АДРЕСА_3, а подарувавши її, розпорядився за життя цією частиною, договір дарування від 31липня 2009 року слід визнати недійсним в частині дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_6 на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Отже, після смерті ОСОБА_13 залишилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та задовольняючи позови ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання за останніми права власності у порядку спадкування за законом, суд виходив з того, що спадкоємці майна померлого першої черги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в рівних частинах мають успадкувати це майно (1/3 : 4 = 1/12) згідно зі ст. 1267 ЦК України. Оскільки ОСОБА_4 відмовилась від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_3, за ОСОБА_3 слід визнати право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_13 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3, а за ОСОБА_2 і ОСОБА_5 - на 1/12 частину цієї квартири за кожним.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та позов ОСОБА_3 про витребування 1/3 частини спірної квартири, суд виходив з того, що за договором дарування у власність ОСОБА_2 перейшла 1/3 частина спірної квартири від ОСОБА_13, який не мав права на відчуження 1/6 частини, а право власності на цю 1/6 частину визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року, договір дарування в частині 1/6 є недійсним, а тому в силу ст. 388 ЦК України ОСОБА_3 має право витребувати 1/6 частину від ОСОБА_15 на свою користь.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 квітня 2009 року, на підставі якого ОСОБА_13 зареєстрував за собою право власності на 1/3 частину спірної квартири після смерті дружини ОСОБА_9, скасоване ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 липня 2012 року.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір дарування частини квартири від 31 липня 2009 року в частині дарування 1/6 частини спірної квартири слід визнати недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Визнаючи недійсним договір дарування в частині суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позову ОСОБА_3 про витребування 1/3 частини спірної квартири.

Доводи особи, яка подала скаргу, з приводу того, що судом не прийнято рішення щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_9, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки договір дарування від 31 липня 2009 року визнано недійсним в частині дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_2, а ще 1/6 частини квартири ОСОБА_3 успадкував після батька (1/12 частина квартири його та 1/12 частина квартири бабусі ОСОБА_4.).

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач