Справа № 152/1085/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 вересня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

28 липня 2016 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначив, що з 12 лютого 2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з відповідачем.

Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. Третій рік сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач та відповідач перестали бути однією сімєю та мати взаємні права та обовязки. Шлюбні стосунки сторони не підтримують.

Позивач у судове засідання не зявився, проте його представник ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, зазначених у позові. Пояснила, зокрема, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, за час, наданий для примирення позиція позивача не змінилась, шлюб між ним та відповідачем існує лише формально. На теперішній час, позивач проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, з якою планує створити сімю.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що оскільки у неї та відповідача є спільний син, то сімю необхідно зберегти, а для цього позивач повинен ще подумати, чи бажає він розривати шлюб. Також відповідач визнала, що з позивачем вона не проживає біля трьох років, протягом цього ж строку вони не підтримують подружні стосунки та не ведуть спільного господарства.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив.

Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-АМ № 135650 (а.с. 6).

Від спільного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається зі свідоцтва про народження Серія 1-ЖД № 189922 (а.с. 4).

Син сторін проживає з відповідачем та знаходиться на її утриманні, що визнали у судовому засіданні представник позивача та відповідач.

Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає, причиною його рішення розірвати шлюб стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось, через те, що у них різні характери та погляди на сімейне життя. Третій рік сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач та відповідач перестали бути однією сімєю та мати взаємні права та обовязки. Шлюбні стосунки сторони не підтримують.

У строк, наданий для примирення сторони, не досягли порозуміння, при чому, відповідач, за клопотанням якої суд і надавав цей строк, не вчинила жодних дій, спрямованих на примирення з позивачем та збереження сімї, що вона визнала у судовому засіданні.

Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Так, згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюб згідно ч. 1 ст. 36 СК України є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Статтею 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно із ч. 2 ст. 104 та з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів, які б свідчили про можливість зберегти сім'ю, відповідач не надала, до того ж судом установлено, що позивач планує створити нову сімю з іншою жінкою, а тому суд вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, отже позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57-62, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 7.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий