Справа № 344/1348/16-ц
Провадження № 6/344/52/16
У Х В А Л А

03 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. Подання обґрунтовує тим, що на виконанні ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиціїзнаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-25 від 11.01.2012 року, виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 Тадейовичааліментів на користь ОСОБА_3 Ярославівнина утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердому грошовому розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 30.04.2014 року відкрито виконавче провадження та постанову про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам для відома та виконання. Боржником рішення по сплаті аліментів не виконується, відповідно нараховується заборгованість по аліментах. 05.05.2014 року винесено постанову про стягнення з доходів боржника, оскільки відділом ДВС Рожнятівського РУЮ було направлено виконавчий документ за належністю до відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ для звернення стягнення з заробітної плати боржника. Заборгованість по аліментах становить 27875 грн. У ході проведення виконавчих дій було отримано інформацію про те, що боржник має на меті покинути територію України та уникнути сплату аліментних платежів.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця

Заявник просив розглядати подання без його участі.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

На виконанні ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №43141044 з виконання виконавчого листа №2-25 від 11.01.2012 року, виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 в розмірі по 1000 грн. щомісячно.

Відповідно до ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Постанову про відкриття виконавчого провадження постановлено 30.04.2014 року.

30.04.2015 року постановою державного виконавця звернуто стягнення з доходів боржника.

З 24.04.2014 року боржник працював на посаді водія у підприємця ОСОБА_5

Згідно довідки-розрахунку від 26.01.2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 по аліментах станом на 01.01.2015 року становить 27875 грн.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року ,,ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 ЗУ ,,Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та у п.18 ч.3ст.11 ЗУ ,,Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України ,,Про виконавче провадження та ст.377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду про стягнення аліментів, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тимчасове обмеження права боржника на пересування є винятковим засобом впливу на нього, полягає в обмеженні права на свободу пересування, що може бути застосовано після вичерпання усіх передбачених законом засобів примусового виконання.

Суду не надано доказу того, що державним виконавцем вичерпано усі існуючі засоби для примусового виконання.

Подання державного виконавця не містить обґрунтування необхідності застосування до боржника заходу впливу, що пов`язаний з обмеженням права особи на пересування.

Таким чином, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України ухвала про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Головуючий суддя С.О.Бородовський