Справа № 212/5031/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Ваврушак Н.М., за участі секретаря Курделяс А. О., представників сторін: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кукурузи Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову вказано, що працював на Державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбассруда» у Рудоуправлінні імені Леніна та на шахті Орджонікідзе, правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», у шкідливих умовах з 1977 року по 1998 рік на ш. Леніна та ш. Орджонікідзе. Висновком МСЕК від 16.05.2014 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25%, з яких 20 % за професійним захворюванням - хронічного обструктивного захворювання легенів, та 5 % - туговухість. Причиною професійного захворювання є робота в умовах несприятливого мікроклімату, підземно при перевищені гранично допустимих факторів. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральні страждання яку він оцінює у 131 200 грн. Моральні страждання виражені в обмеженнях у повсякденному життя пов'язаних з професійним захворюванням. Наявні обмеження спричиняють переживання та змушують позивача додавати додаткових зусиль для організації життя.

У судовому засіданні позивач, представник позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави, вказав, що саме відповідач як правонаступник повинен відповідати за спричинення морального страждання позивача.

У судовому засіданні представник відповідача - Кукуруза Д.С., позовні вимоги не визнала, та просила суд у задоволені позовних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя, відсутній докази наявності вини відповідача при завданні моральної шкоди, вказує про те що підприємство Приватне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником шахти Орджонікідзе.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах шкідливих факторів на Державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбассруда» у Рудоуправлінні імені Леніна з 22.06.1977 року по 21.04.1978 року та на шахті Орджонікідзе з 18.07.1980 року по 01.09.1998 року, що підтверджується трудовою книжкою позивача ( а.с.25-29).

Суд не приймає до уваги доводи позивача з приводу того, що Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником шахти «Орджонікідзе», так як Договір оренди державного майна між Криворізьким державним залізорудним комбінатом (нині Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат») та Відкритим акціонерним товариством «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (нині Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») було укладено 30.12.1998 року та вказане підприємство є правонаступником всіх прав та обов'язків вищенаведеної шахти (а.с.80-82). До даного висновку суд прийшов з наступного.

За умовами даного Договору Криворізький державний залізорудний комбінат передав в термінове платне використання цілісний майновий комплекс шахти «ім. Орджонікідзе».

Згідно до статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

Статтею 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов'язків підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

Крім того, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Слід зазначити, що на підставі Наказу ВАТ «Центрального ГЗК» №94 від 28.01.1999р. «Про включення в структуру комбінату ш. «ім. Орджонікідзе» та згідно до Протоколу спільного засідання керівництва Криворізького державного залізорудного комбінату, ВАТ «Центральний ГЗК», комітетів профспілок, профспілкових організацій шахти «ім. Орджонікідзе», керівництва шахти «ім. Орджонікідзе» від 20.11.1998р. «Про передачу майна шахти «ім. Орджонікідзе» в оренду ВАТ «Центральний ГЗК», в договір оренди було включено умови, які передбачають переведення працівників шахти, що перебували на обліку, на момент підписання договору оренди до складу ВАТ «Центральний ГЗК» відповідно до ст. 36 КЗпП України. 09.11.2001 року між ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» було укладено договір купівлі - продажу №1167-16-01/2001. Вищенаведені обставини свідчать про те, що ПАТ «ЦГЗК» є правонаступником всіх прав та обов'язків вищенаведеної шахти, відповідно до чого відповідальним за відшкодування моральної шкоди Позивачу є саме ПАТ «ЦГЗК», яке отримало загальний об'єм прав та обов'язків в тому числі і щодо трудового колективу шахти «ім. Орджонікідзе».

Висновком МСЕК від 16.05.2014 року позивачу первинного встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25%, з яких 20 % за професійним захворюванням - хронічного обструктивного захворювання легенів, та 5 % - туговухість.

По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт від 28.03.2014 року розслідування хронічного професійного захворювання, в п. 12,16,17,19 вказаного акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота позивача на шахті «Леніна» та шахті «Орджонікідзе» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. (а.с.18-21).

Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», який порушував норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи у період з 1977 року по 1978 року, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода», а тому є належним відповідачем за даною справою.

Суд вказує що відповідач не повинен відповідати за спричинення моральної шкоди позивачу, завдану іншим підприємством за час його роботи на ш. Орджонікідзе.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач.

Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що діями відповідача який не забезпечив безпечні умови роботи, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, несприятливого мікроклімату. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з оточуючими, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів.

У зв'язку з виявленими у позивача професійних захворювань змінився, образ і якість життя, що завдає моральних страждань.

Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль.

Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Також суд відхиляє доводи відповідача що порушення законодавства щодо охорони праці на підприємстві та забезпечення належних умов праці порушувалися самі позивачем, оскільки саме Законом України «Про охорону праці» на керівництво, адміністрацію підприємства покладено обов'язок щодо забезпечення безпечних умов праці.

Рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року, визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності за професійними захворюваннями складає 25%, та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані профзахворюванням, говорить про те, що позивачу завдано моральні страждання.

Суму заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 313200 грн. Суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу, часу відпрацьованого на підприємстві відповідача - одного року, та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.01.2015 року, відповідно до якого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4 стягнуто в рахунок морального відшкодування 10000 грн., відшкодування підлягає сума 1000 грн. Вказана сума стягується з відповідача на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань.

Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь держави у розмірі судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 Конституції України, ст. 4, 9 Закони України «Про охорону праці», ст. 237-1 ч.1 КЗпП України, ст. 26,42, 79, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 моральне відшкодування 1000,00 гривень без утримання податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 551,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: Н. М. Ваврушак