АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/3323/13-ц Головуючий в І інстанції: Ратушна В.О.
Провадження №22-ц/791/2063/2016 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Вербицької Л.І.

Колісниченко А.Г.

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 вересня 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (05.06.2013 року перейменовано на ПАТ «Фідокомбанк») (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 18.06.2008 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №014/5150/3/17787, відповідно до умов якого відповідачка отримала від Банку кредитні кошти у сумі 41000 доларів США строком до 17.06.2017 року із сплатою 14,5% річних. В якості забезпечення своєчасного повернення отриманого ОСОБА_2 кредиту, між ПАТ «ЕрстеБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру житловою площею 26,9кв.м, загальною площею 35,3кв.м, за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2, зобов'язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 21.05.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона звернуто стягнення на предмет іпотеки. 25.07.2012 року, було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-4961 від 17.07.2012р. про звернення стягнення на предмет іпотеки. Сума коштів, що були перераховані ВПВР УДВС ГУЮ у Херсонській області ПАТ «Ерсте Банк» в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 014/5150/3/17787 від 18.06.2008 року за рахунок реалізації предмета іпотеки склала 35135,64 грн. Зазначеної суми виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором. Оскільки відповідачем продовжувалось невиконання зобов'язань передбачених кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 15.04.2013 року, складає - 65078,30 доларів США, яку банк просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 13 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідокомбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 65078,30 доларів США, що включає в себе :заборгованість по кредиту у розмірі 39165,30 доларів СШАзаборгованість по відсотках, у розмірі 16800,22 доларів СШАпеня за порушення графіку повернення кредиту за період з 16.05.2012 року по 15.04.2013 року - 3002,85 доларів СШАпеня за порушення графіку повернення відсотків за період з 16.05.2012 року по 15.04.2013 року 6109,93 доларів США. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 65078,30 доларів США доларів США, яка відповідно до вимог ст. ст.1054, 1050, 544 ЦК України має бути стягнута з позичальника.

Із такими висновками суду повністю погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/5150/3/17787 відповідно до умов якого ВАТ «Ерсте Банк» наддав відповідачці кредит у розмірі 41 000 доларів США з кінцевим строком погашення до 17.06.2017 року із сплатою 14.5 % річних за користування кредитними коштам (а.с.15-16).

Відповідно до п. 1.3., п. 5.1., п. 5.2. кредитного договору ОСОБА_2 повинна щомісячно до 15-го числа кожного місяця здійснювати сплату платежів по кредиту відповідно до графіку погашення боргу.

В якості забезпечення своєчасного повернення отриманого ОСОБА_2 кредиту, між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 014/5150/3/17787/1 за яким в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру житловою площею 26,9 кв.м, загальною площею 35,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-25).

ОСОБА_2 свої обов'язки щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконувала належним чином в результаті чого станом на 15.04.2013 року утворилась заборгованість в сумі 65078,30 доларів США, яка складається з : заборгованість по кредиту у розмірі 39165,30 доларів США; заборгованість по відсотках у розмірі 16800,22 доларів США; пеня за порушення графіку повернення кредиту за період з 16.05.2012 року по 15.04.2013 року - 3002,85 доларів США; пеня за порушення графіку повернення відсотків за період з 16.05.2012 року по 15.04.2013 року 6109,93 доларів США (а.с.7-8).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.05.2012 року позов задоволено (а.с.28-29). 25.07.2012 року, було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2- 4961 від 17.07.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.30,31). Сума коштів, що були перераховані ВПВР УДВС ГУЮ у Херсонській області ПАТ «Ерсте Банк» в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 014/5150/3/17787 від 18.06.2008 року за рахунок реалізації предмета іпотеки склала 35135,64 грн (а.с.32). Зазначеної суми виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості відповідача перед позивачем.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, тому дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення процентів, пені і збитків та інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Отже, при подальшому невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися.

Пунктом 3.1.8 Договору іпотеки передбачено, якщо суми, отриманої від реалізації заставленого майна недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право отримати суму, якої недостає для повного погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на інше майно іпотекодавця.

Таким чином, суд, встановивши, що позичальником порушено умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка відповідачкою не погашена, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, як такі, що не спростовують мотивованих висновків суду в цій частині рішення, колегією суддів до уваги не приймаються.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у доларах США, суд не врахував наступне.

У абзацах 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України віл 19 лютого1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає нарахування та стягнення відповідних штрафних санкцій в доларах США, у зв'язку із чим пеня та відсотки мають обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду в частині обчислення пені у валюті, а саме в доларах США, є помилковим, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, з визначенням суми пені до стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідокомбанк» у національній валюті України - гривні. Враховуючи курс гривні, встановлений НБУ станом на час обчислення пені з урахуванням дати невиконаного грошового зобов'язання (1 долар США = 7,993 грн), колегія суддів вважає можливим визначити до стягнення з ОСОБА_2 пеню у розмірі 72 838,45 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення суми пені, яка належить до стягнення у національній валюті України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 вересня 2013 року змінити, зазначивши, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідокомбанк» підлягає заборгованість за кредитним договором №014/5150/3/17787 від 18.06.2008 року в сумі 55 965,52 доларів США та 72 838,45 грн., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 39 165,30 доларів США,заборгованість по відсотках у розмірі 16 800,22 доларів США,пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 16.05.2012 року по 15.04.2013 року у сумі 72838,45 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Л.І. Вербицька

А.Г. Колісниченко