У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ІваненкоЮ.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 5 грудня 2013 року він прямував з Республіки Німеччина в Україну на автомобілі марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1, з приватної поїздки, через м/п «Краковець» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю «червоний коридор» з метою ввезення транспортного засобу в режимі імпорт.

Вказував, що при перетині кордону він подав для проходження митного контролю на фільтрі пункту пропуску копію технічного паспорту, рахунок-фактуру № 704 на суму 4 500 Євро, копію закордонного паспорту.

Старший державний інспектор Львівської митниці РевуцькаГ.І. не вказала у вантажній митній декларації відомостей про відправника, одержувача, перевізника, вантаж, зробивши відмітку ПМК 261, відмовилась поставити вказану відмітку на контрольному талоні серія ААЧ номер 438283, внаслідок чого автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1, був переведений в статус затриманих для оформлення попередньої декларації.

Зазначав, що 6 грудня 2013 року інспектор Львівської митниці Падяк І.Ю. оформив митну декларацію на тимчасове ввезення автомобіля з комерційним товаром, проте копії митних декларацій від 5 та 6 грудня 2013 року працівники митниці йому не видали, чим порушили наказ Міністерства фінансів України від 28 травня 2012 року № 614.

На його думку, працівники митниці порушили вимоги ст. ст. 24, 28 Конституції України та ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що призвело до заподіяння йому майнової шкоди у зв'язку з неповерненням грошових коштів, техніки, меблів, товарів та особистих речей, які знаходились в автомобілі, а також моральної шкоди, яка полягала у тому, що він перебував у стресовій ситуації та був змушений у зимовий період очікувати на відкритому повітрі результатів розгляду його заяви.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути на його користь з відповідача у відшкодування майнової шкоди 250 тис. грн та у відшкодування моральної шкоди 77 тис. грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахували факт вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, що було встановлено постановою апеляційного суду Львівської області від 4 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, а тому даний факт не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Також суди правильно виходили із того, що позовні вимоги про стягнення майнової шкоди за втрачені грошові кошти та інші товари є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 при перетині митного кордону у контрольному талоні був зазначений лише транспортний засіб.

Крім того, позивачем не було надано суду відповідних доказів, які б підтвердили факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого він виходив визначаючи розмір моральної шкоди.

Вказані позовні вимоги підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Таким чином, суди, ухвалюючи рішення, врахували вимоги ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України та дійшли правильного висновку про відмову у позові.

Судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не убачається, доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів у справі.

Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Ю.Г.Іваненко

О.В.Ступак