Провадження № 2/520/4684/16
Київський районний суд м. Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 і неповнолітню ОСОБА_3, 2007 року народження такими особами, що втратили право на користування житлом - дачним будинком АДРЕСА_2, стверджуючи, що відповідачка разом з дочкою півтора року тому назад добровільно залишила вказаний житловий будинок, протягом цього часу житлом не користується, в будинку відсутні їхні речі. Позивач (його представник) до сьогоднішнього судового засідання не з'явився,представник позивача надав заяву про вирішення спору за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує і не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.
ОСОБА_2 до суду не з'явилась, про час і місце слухання справи сповіщалась судом відповідно до вимог закону.
За згодою позивачевої сторони суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне:
На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24.07.2002 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, останній набув у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0600 га за цільовим призначенням для дачного будівництва. На підставі свідоцтва про право власності на дачні будівлі, виданого виконкомом Одеської міської ради 12.06.2007 року ОСОБА_1 належить на праві власності дачний будинок літ.»А» загальною площею 259,8 кв. м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_2. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 04.08.2015 року дачний будинок за адресою АДРЕСА_2 визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2006 року по 27.07.2015 року (рішення Київського райсуду м. Одеси по справі за №520/8478/15-ц). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3,2007 року народження - актовий запис про народження №34, вчинений 11.01.2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 проживали і були зареєстровані в дачному будинку по АДРЕСА_2. Позивач стверджує, що навесні 2015 року ОСОБА_2 разом з дочкою дачний будинок звільнили, півтора року в будинку не проживають, відповідачка житлом не цікавиться, не несе витрат з утримання будинку, але до сьогодні не оформила зняття з реєстраційного обліку по вказаному будинку. Позивач зазначає, що наявність у відповідачки реєстрації по дачному будинку значно обмежує право власника щодо користування та розпорядження будинком.
На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі доводи та докази: договір купівлі-продажу земельної ділянки, свідоцтво про право власності на дачну будівлі разом з витягом про державну реєстрацію прав, рішення Київського райсуду про розірвання шлюбу (справа 520/8478/15-ц), яким встановлено, що сторони спільно не проживають, рішення Київського райсуду м. Одеси про визнання дачного будинку приватною власністю ОСОБА_1 (справа 520/8814/15-ц), копію домової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку АДРЕСА_2, інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 року; 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_3 і 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2016 року.
При наведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав:
Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру (будинок) власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї.
Суд встановив, що у 2006 році ОСОБА_2 заселилась до дачного будинку по АДРЕСА_2 у якості члена сім'ї власника будинку - ОСОБА_1 З липня місяця 2015 року відповідачка не є членом сім'ї власника будинку, ще до рішення суду про розірвання шлюбу звільнила будинок, в будинку відсутні належні відповідачці речі, ОСОБА_2 не несе витрат з утримання будинку.
Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Відповідно до положень ч.1ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. У даному випадку дитина, яка не досягла 10 років, після розірвання шлюбу між батьками, проживає з матір'ю за згодою батька.
Суд погоджується з доводами ОСОБА_1, що наявність у ОСОБА_2 і неповнолітньої ОСОБА_3 реєстрації по дачному будинку, належному позивачу, порушують інтереси власника будинку, тому як відповідно до Інструкції про порядок проведення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5, за наявності реєстрації місця проживання в будинку неповнолітньої дитини, належить укладати правочини щодо цього нерухомого майна тільки при наявності відповідної на те згоди органу опіки та піклування.
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи позивачевої сторони.
Зняття з реєстрації не порушує прав відповідачки та неповнолітньої дитини, так як вони фактично проживають за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це є фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими правами особи.
Відповідно до вимог ст.7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця мешкання на Україні» зняття з реєстрації місця мешкання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням….).
Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 і неповнолітню ОСОБА_3, 2007 року народження такими особами, що втратили право на користування дачним будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2.
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.