У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у 1996 році ним та його батьком ОСОБА_6, як підприємцями був установлений металевий контейнер НОМЕР_1 для роздрібної торгівлі промтоварами на території центрального господарського ринку, розташованого по АДРЕСА_1. 10 грудня 1997 року між ним та Луцьким госпрозрахунковим ринком укладено договір оренди торгових площ НОМЕР_2, згідно якого позивач прийняв в оренду торгову площу в розмірі 6,4 кв. м під металевий контейнер. У 2002 році економічні обставини змусили позивача змінити асортимент товару і металевий контейнер було зачинено. Вказаний металевий контейнер, який був заповнений товаром, поставлений на господарський двір ринку, а на його місце поставлений металевий контейнер НОМЕР_3. Надалі за клопотанням першого заступника міської ради та дозволом генерального директора об'єднання ринків, йому надано відпустку у зв'язку із незадовільним станом здоров'я та з збереженням торгового місця і звільнено від орендної плати на період лікування.

Торгівельною діяльністю з контейнеру НОМЕР_3 до 2003 року займалась громадянка ОСОБА_7, яка була зареєстрована підприємцем у відділі розвитку підприємництва Луцького міськвиконкому. До серпня 2011 року металевий контейнер НОМЕР_1 знаходився на господарському дворі центрального ринку. Проте в кінці серпня 2011 року, зі слів співробітників ринку, по вказівці призначеного на посаду директора ОСОБА_5 контейнер без відома позивача був зававантажений на автомобіль ГАЗ-5З і вивезений у невідомому напрямку. Про намір та можливість вивезти металевий контейнер ні адміністрація ринку, ні ОСОБА_5 його не повідомляли. Крім того, відповідач не надав будь-яких пояснень чи документів на підставі чого це було зроблено. Вартість даного контейнера становить 1 тис. доларів США, крім того у ньому знаходився товар (технічне приладдя) на суму 5 тис. доларів США. Таким чином, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 позивачу було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 6 тис. доларів США, що на момент звернення до суду становило 140 880 грн та завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив у 100 тис. грн. Просив позов задовольнити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 1 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів факту заподіяння йому майнової та моральної шкоди відповідачем, наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та зазначеними ОСОБА_4 наслідками.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 1 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик