Провадження № 22-ц/780/4512/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Білоконь О.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Іпотечного центру в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року у справі за позовом Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 про зобов'язання виконати умови договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Іпотечний центр в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі Фонд) звернувся до суду з позовом та просив зобовязати відповідача виконати умови п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору № 19/25.1 від 14 липня 2003 року на користь Іпотечного центру Фонду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2003 року між Фондом та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 19/25.1, за яким позивач від імені держави надав прямий адресний кредит на будівництво житла за адресою: АДРЕСА_1. 12 вересня 2008 року відповідачем було прийняте житло за вищезазначеною адресою шляхом підписання акта приймання-передачі від ТОВ «Укржитлокомплекс». Станом на 02 жовтня 2014 року ОСОБА_2 не здійснила дії по належному виконанню умов п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору та не сплачує кредит, однак вільно користується житлом за зазначеною адресою. Невиконання умов п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору позбавляє можливості гарантованого своєчасного повернення 204 990 грн. до державного бюджету.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову Іпотечного центру в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує умови договору. Оригінал свідоцтва на квартиру знаходиться у відповідача, що ставить під загрозу повернення нею коштів у сумі 204 990 грн. Ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобовязань позбавляє можливості гарантованого, своєчасного повернення адресних цільових коштів до державного бюджету. Позивач обрав вірний спосіб захисту.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 14 липня 2003 року між сторонами у справі було укладено кредитну угоду № 19/25.1, за якою позивач від імені держави надав прямий адресний кредит на будівництво житла АДРЕСА_2.

12 вересня 2008 року ОСОБА_2 було прийнято житло за вищезазначеною адресою шляхом підписання акту приймання-передачі № 50 від ТОВ «Укржитлокомплекс».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як кредитодавець, не скористався своїм правом, передбаченим у договорі, достроково розірвати угоду, а звернувся до суду з позовом про спонукання вчинення дій за кредитною угодою, обравши таким чином невірний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з позовом, Фонд зазначає, що ОСОБА_2 не виконала свої обовязки за кредитною угодою, а саме п.3.1. та п.3.3 угоди.

Так, відповідно до п. 3.1 кредитної угоди позичальник зобовязаний протягом 10 календарних днів з моменту отримання довідки характеристики в бюро технічної інвентаризації на збудоване (реконструйоване) за рахунок кредиту житло укласти з Фондом договір про іпотеку цього житла.

Згідно п. 3.3 кредитної угоди позичальник зобовязаний на підставі ст. 10 Закону України «Про заставу» протягом 10 календарних днів із моменту укладення договору про іпотеку збудованого (реконструйованого) житла застрахувати це майно на користь Фонду та щорічно надавати Фонду підтвердження чинності договору страхування заставленого житла.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 4.3.3 кредитної угоди Фонд має право достроково розірвати цю угоду, письмово повідомивши про це позичальника за 10 календарних днів у разі невиконання позичальником вимог п.п. 3.1, 3.2, 3.3 кредитної угоди.

Таким чином, підписуючи кредитну угоду, її сторони визначили права та обовязки сторін, в тому числі право Фонду на дострокове розірвання угоди, яке передбачене п. 4.3.3. Заявляючи вимогу про зобовязання відповідача виконати умови кредитного договору, позивач не звернув увагу на те, що невиконання відповідачем умов п.п. 3.1, 3.3 кредитної угоди є підставою для дострокового розірвання договору, а не до зобовязання ОСОБА_2 виконати умови договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та у звязку з вищезазначеним не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Іпотечного центру в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Білоконь О.В.

ОСОБА_3