Справа № 169/684/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Турак О.В.
Провадження № 22-ц/773/317/16 Категорія: 39 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Мудренко Л. І.,

суддів Осіпука В. В., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 05 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Клюської сільської ради Турійського району Волинської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що 01 травня 2014 року помер її дід ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_5 усе своє майно заповів своїй дочці, матері позивача ОСОБА_6, яка 25 липня 2014 року померла та не встигла прийняти спадщину. Позивач стверджує, що має право на спадкування після смерті ОСОБА_6 на підставі ч.2 ст. 1276 ЦК України як спадкоємець за спадковою трансмісією, звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, а із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталась, оскільки не знала про існування заповіту. Просить встановити їй додатковий строк, достатній для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер 01 травня 2014 року.

Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року замінено відповідача у справі Клюську сільску раду Турійського району Волинської області на відповідача ОСОБА_2

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 05 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу. Покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильність оцінки доказів, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1, підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали та просили її відхилити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив з матеріалів спадкової справи № 34/2015, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ № 155140, виданого виконавчим комітетом Клюської сільської ради Турійського району Волинської області, 01 травня 2014 року помер ОСОБА_5, після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з іншими будівлями та спорудами, що по вул. Заліська, 21 в с. Тагачин Турійського району Волинської області. Свідоцтвом про народження серії І-УР № 708606 підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5, та постійно проживав разом з ним на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка Клюської сільської ради від 03 серпня 2015 року № 144, відмітка про реєстрацію в його паспорті громадянина України. 03 серпня 2015 року він звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про те, що він прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5, та просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом. 11 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Постановою нотаріуса від 11 серпня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з іншими будівлями та спорудами, що по вул. Заліська, 21 в с. Тагачин Турійського району Волинської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с. 26/1 26/25).

Згідно заповіту від 18 червня 2001 року, посвідченого Клюською сільською радою Турійського району Волинської області, ОСОБА_5 заповів усе своє майно ОСОБА_6 (а. с. 12), яка 25 липня 2014 року померла, що стверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 13).

Позивач ОСОБА_4, яка є дочкою ОСОБА_6, згідно свідоцтва про її народження, свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 6, 10), подала заяву до органів нотаріату України від 01 грудня 2014 року про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а.с. 11), що також стверджується дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 238/2014 до майна померлої ОСОБА_6 (а.с. 30-107)

Однак позивач правом на прийняття належної їй за заповітом від 18 червня 2001 року спадщини не скористалась, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталась.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частини 1, 2 ст. 1235 ЦК України визначають, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для подачі заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини може бути поважність його пропуску.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Згідно з ч.1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не навела суду допустимих переконливих доказів поважності пропуску нею строку на прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Ті обставини, що позивач була необізнана про наявність заповіту, проживає в м. Києві не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, а тому суд першої інстанції правильно не взяв їх до уваги.

Також суд першої інстанції підставно не прийняв до уваги посилання позивача як на поважну причину для визначення додаткового строку для прийняття спадщини те, що вона проживає в м. Києві, здійснює догляд за чоловіком, який хворіє (а. с. 125-127), оскільки вона не була позбавлена можливості звернутися до органів нотаріату за місцем проживання в м. Києві із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_5, як вона це зробила, звертаючись із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а. с. 11). Інших поважних причин позивач не вказала.

Виходячи з вищенаведеного, повно та обєктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм дана правильна правова оцінка.

Отже, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 05 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: