Номер провадження № 2/331/93/2016
ЄУН № 331/6511/15-ц
УХВАЛА

09.02.2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Шамраєнко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_3 надіслала на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки позов слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі підлягає закриттю виходячи з наступного.

Згідно з ст. 3 КАС України субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до приписів діючого законодавства та практики його застосування спори, які виникають за участю уповноваженої особи Фонду гарантування та Фонду гарантування є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України, відповідачі вказані позивачем у позовній заяві є субєктами владних повноважень.

Так, пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» встановлено, що згідно з ч.1 та 2 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

На підставі постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 р. № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного товариства «ЗЛАТОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 13 травня 2015 р. № 99, «Про початок процедури ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ «ЗЛАТОБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015 р. до 12 травня 2016 р. включно.

Уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (частина перша ст. 47 Закону). З положень частини першої та шостої статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

З урахуванням наведених обставин, норм діючого законодавства та практики його застосування, спори за вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування, так і до Фонду гарантування підлягають розгляду в порядку КАС України окружним адміністративним судом.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, шо Фонд гарантування є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною першою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду.

Відповідно до приписів частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Статтею 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Тобто, уповноважена особа Фонду гарантування має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь- яких операцій та виконує повноваження оріанів управління банку.

Кошти зазначені позивачем у позовних вимогах вносились ним на підставі договору банківського вкладу, який був укладений між позивачем та безпосередньо ПАТ «Златобанк», а не Фондом гарантування.

Відповідно кошти зараховувалися на рахунки ПАТ «Златобанк», а не Фонду гарантування. Станом на сьогоднішній день ПАТ «Златобанк» є самостійною юридичною особою, відносно якої, на даний час не внесено запису про ліквідацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а відповідно продовжує об'єктивно існувати з усіма наданими їй цивільними правами та обов'язками.

Під час здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку, банк не втратив статус юридичної особи, законодавством не передбачено, що після запровадження процедури виведення банку з ринку Фонд набуває прав та обовязків банків у судових справах.

Тому, кошти, розміщені позивачем в ПАТ «Златобанк», продовжують перебувати в ПАТ «Златобанк» і до Фонду гарантування не передавались. Фонд гарантування не несе відповідальності за зобов'язаннями ПАТ «Златобанк» перед іншими особами, згідно чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Будь-які інші виплати вкладникам банків Фондом гарантування не здійснюються.

Також, відповідно до частини другої статті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти Фонду гарантування не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом гарантування виключно для:

1)виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за відповідно дот цього Закону;

2)покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі витрат Фонду, передбачених частиною восьмою статті 39 цього Закону;

2-1) погашення облігацій і виплати доходів за ними (сплати фінансових векселів), враховуючи витрати, пов'язані з їх випуском (видачею) та розміщенням;

3)забезпечення поточної діяльності Фонду, утримання його апарату, розвитку його матеріально-технічної бази в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду;

4)надання фінансової підтримки приймаючому банку;

5)надання позик працівникам Фонду в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, та у порядку, передбаченому нормативно-правовими актами Фонду;

6)надання цільової позики для авансування виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону протягом дії тимчасової адміністрації;

7)надання цільової позики банку для оплати витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності банку, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 36, пунктами 7 і 8 частини другої статті 37 та частиною четвертю статті 47 Закону;

8)формування статутного капіталу перехідного банку, спеціалізованої установи;

9)надання фінансової допомоги у випадках, визначених цим Законом:

10)повернення гарантійних внесків, перерахованих учасниками відкритого конкурсу у випадках, передбачених цим Законом.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.. 205 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та стягнення коштів закрити, розяснивши позивачу його право на предявлення позову в порядку, передбаченому КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: М.В. Антоненко