АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/17/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника заявника ОСОБА_1

адвоката Моленя Р.Б., представника

заінтересованої особи Другого відділу ДВС

Тернопільського міського управління

юстиції Стрілкової І.П., заінтересованої

особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Другий відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06.10.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нову, якою заяву задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він втратив матеріальне право на майно, яке суд зобов'язав його знести та демонтувати, оскільки вказане майно з 2009 року належить ОСОБА_5 та знаходиться на земельній ділянці, яка надана їй в оренду. Самовільно збудований гараж на даний час є узаконеною ОСОБА_5 будівлею сараю під літерою "Б", тобто зовсім іншим майном ніж те, яке належало ОСОБА_1 та підлягало знесенню. Крім того, ОСОБА_1 більше не проживає за адресою АДРЕСА_1 та відповідно не може чинити перешкоди ОСОБА_4, а тому його обов'язок й у цій частині відсутній. Також, 05.10.2015 року під час розгляду справи Тернопільським міськрайонним судом апелянту стало відомо, що ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18.05.2015 року зобов'язано начальника Другого відділу ДВС в м.Тернополі ОСОБА_6 прийняти відповідні міри до примусового виконання судового рішення від 26.03.2002 року за рахунок боржника ОСОБА_1

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - Молень Р.Б. апеляційну скаргу свого довірителя підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Заінтересовані особи - стягувач ОСОБА_4 і представник Другого відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції Стрілкова І.П. апеляційної скарги не визнали, вважаючи ухвалу суду законною й такою, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з відсутності передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки набуття права власності на майно, яке зобов'язано знести за рішенням суду, відбулось після набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону, зроблений на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що таким, що набрало законної сили рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2002 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено частково. Проведено поділ земельної ділянки, що по вул.Енергетичній,27 в м.Тернополі площею 0,06 га з виділенням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельних ділянок площею по 274,14 кв. м кожному в межах і периметрах визначених четвертим експертним варіантом поділу та залишенням земельної ділянки площею 51,72 кв. м у спільному користуванні. Зобов'язано ОСОБА_1 знести частину самовільно спорудженого гаражу, розташованого на земельній ділянці спільного користування довжиною 3,22 м і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_1 на межі земельної ділянки ОСОБА_4 і землі загального користування. Зобов'язано ОСОБА_4 ліквідувати септик і вбиральню, розташовані на її земельній ділянці та до 01.09.2002 року під'єднати каналізаційні комунікації належного їй будинку до центральної каналізаційної мережі міста.

Виконавчий документ, виданий на підставі вищевказаного рішення суду про зобов'язання ОСОБА_1 знести частину самовільно спорудженого гаража на земельній ділянці спільного користування довжиною 3,22 м і демонтувати частину металавої огорожі, зведеної ОСОБА_1 на межі земельної ділянки ОСОБА_4 і землі загального користування знаходиться на виконанні Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Рішення на час розгляду даної справи судом не виконано.(а.с.14, 48-50, 52-61, 65).

08.05.2009 року ОСОБА_1 подарував дружині ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3, 4).

10.06.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

Рішенням Тернопільської міської ради від 29.11.2013 року ОСОБА_5 надано земельну ділянку площею 0,03 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

27.01.2014 року між Тернопільською міською радою та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,03 кв.м по АДРЕСА_1 строком на 5 років, яку надано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.5-7, 13).

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, ч.1 ст.209 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно вимог ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках. Встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою україни, - за її межами.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно вимог ч.4 ст.369 ЦПК України суд у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Встановивши, що рішення суду від 22.03.2002 року, виконавчий документ з приводу якого знаходиться на примусовому виконанні Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, не виконано; виконавчий лист відповідає вимогам ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження", а також відсутність передбачених законом (ст.369 ч.4 ЦПК України) підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про порушення при постановленні оскаржуваної ухвали вимог закону з підстав відсутності в ОСОБА_1 обов'язку перед ОСОБА_4 щодо знесення самовільно спорудженого гаража та металевої огорожі відповідно до рішення суду від 22.03.2002 року в зв'язку із втратою права власності та права користування на земельну ділянку колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт відчуження земельної ділянки в користь дружини ОСОБА_5, на якій знаходиться майно, що підлягає знесенню та демонтажу, мав місце після вступу рішення суду в законну силу, що підставно було враховано судом першої інстанції при постановленні даної ухвали.

Так, на день розгляду даної справи апеляційним судом обов'язок ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-9/2002 відсутній, однак не з підстав наведених у заяві, а з підстав наявності такої, що набрала законної сили ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 10.12.2015 року про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) ОСОБА_1 на ОСОБА_5 (а.с.45-47, 96-98).

На думку колегії суддів, ухилення будь-яким способами ОСОБА_1 від виконання рішення суду (зокрема, шляхом відчуження будинку своїй дружині, розірвання шлюбу, переїздом на інше місце проживання тощо) не можуть відноситись до інших, передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення знаходженням на виконанні виконавчого листа прав колишньої дружини ОСОБА_5 з підстав відчуження їй ОСОБА_1 своєї частини будинку та прийняття міською радою рішення про надання їй земельної ділянки, на якій знаходиться даний будинок, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_5 не є заявником у даній справі і правом захисту її інтересів відповідно до закону ОСОБА_1 не наділений.

Також, сама по собі наявність рішення міської ради про надання в користування земельної ділянки, на якій знаходиться майно, що підлягає знесенню на підставі рішення суду, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки вказане рішення прийняте міською радою після ухвалення судового рішення від 26.03.2002 року, яке знаходиться на виконанні ДВС, і на сьогоднішній день ОСОБА_4 не позбавлена права оскарження рішення міської ради в судовому порядку.

Не заслуговують на увагу колегії суддів й доводи апеляційної скарги про відсутність обов'язку боржника у зв'язку з наявністю ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 18.05.2015 року, якою зобов'язано начальника Другого відділу ДВС в м.Тернополі ОСОБА_6 прийняти відповідні міри до примусового виконання судового рішення від 26.03.2002 року за рахунок боржника ОСОБА_1, оскільки вказана ухвала не свідчить про відсутність такого обов'язку в останнього.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено заявнику у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як така, що постановлена відповідно до вимог закону, скасуванню не підлягає.

У відповідності до ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303 ч.ч.1, 2; 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315 ч.ч.1, 2; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.2, 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 06.10.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий підпис Н.Б. Щавурська

Судді : підпис І.В.Гурзель

підпис Т.С.Парандюк

З оригіналом згідно.

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області Н.Б.Щавурська