АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/3420/15-ц 22-ц/774/157/К/16
Справа № 213/3420/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/157/К/16 інстанції - Соловйова Л.Я.
Категорія № 26 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Цвіркуна Сергія Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ІнГЗК»), в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду,спричинену втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 40 000 грн. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що впродовж тривалого часу працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 01 липня 2015 року йому встановлено 35 % втрати професійної працездатності.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року позовні вимого ОСОБА_4 задоволено частково, на його користь з ПАТ «ІнГЗК» стягнуто 18 000 грн. моральної шкоди, а також - на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про повне задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, судом необґрунтовано занижений розмір моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ПАТ «ІнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, ставить під сумнів наявність у позивача моральних страждань і факт набуття ним професійного захворювання саме з вини відповідача, зазначаючи, що довідки МСЕК і виписки з історії хвороби позивача не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Вважає, що суд не прийняв до уваги той факт, що відповідач створює для своїх працівників безпечні умови праці, і наполягає, що зі сторони роботодавця не вчинено ніяких навмисних протиправних дій. Крім того, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивача ПАТ «ІнГЗК» просить її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «ІнГЗК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача з 24 січня 1984 року по 31 травня 1984 року - учнем помічника машиніста локомотива (тепловоза); з 01 червня 1984 року по 31 березня 1988 року - помічником машиніста локомотива (тепловоза), з 01 квітня 1988 року по 31 травня 1992 року - помічником машиніста тепловозу з вивозу гірничої маси з кар'єру, з 01 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року - помічником машиніста тепловоза у кар'єрі, з 17 лютого 1993 року по 31 жовтня 1999 року - помічником машиніста електровоза у кар'єрі, з 01 листопада 1999 року переведений машиністом електровоза у кар'єрі (а.с. 6-7). Звільнився 05 серпня 2015 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.7).

Відповідно до висновку санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 24 лютого 2015 року ОСОБА_4 працював у шкідливих умовах праці, підпадав під вплив загальної вібрації, пилу, шкідливих речовин, важкості праці (а.с. 25-29).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 07 квітня 2015 року ОСОБА_4 встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-переферичний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулопатією попереково-крижовою (L5-S1) та шийною (С5-С7), переважно зліва, з помірно вираженими статико-амічними порушеннями, больовим і м'язово-тонічним синдромами, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.) і двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС першого ст.), періартрозом ліктьових суглобів, порушенням трофіки кистей; хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеню (а.с. 22-24).

Згідно з п. 12, 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захорювання від 29 квітня 2015 року, причиною професійного захворювання позивача визнано працю впродовж тривалого часу на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: загальна вібрація: 106 дБ при ГДР 101 дБ; ПІдБ при ГДР 107 дБ; 61-62 дБ при ГДР 59 дБ; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70 %: 2,25-5,6 мг/куб.м при ГДК 2.0 мг/куб.м. (а.с. 8-13).

Як убачається із довідки МСЕК 01 липня 2015 року ОСОБА_4 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35 %, з яких: 5 % вібраційна хвороба, 10 % - хронічний бронхіт, з датою наступного переогляду 01 липня 2016 року (а. с. 14).

Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/22928/22928.1/2 від 17 липня 2015 року ОСОБА_4 призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 7247,10 грн (а.с. 15).

Згідно із постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/22928/22928.1/3 від 17 липня 2015 року ОСОБА_4 призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 2699,94 грн на період з 15.06.2015 року до 30.06.2016 року включно. Зобов"язано провести донарахування щомісячних виплат за червень 2015 року в розмірі 1439,97 грн (а.с. 16).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України й виходив з обов'язку відповідача її відшкодувати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 квітня 2015 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є виконання важкої праці та підпаданя під дію загальної вібрації та пилу, показники яких перевищували нормативні у зв'язку з порушення керівництвом підприємства, де працював хворий ст. 153 КЗпП України, що передбачає обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_4 пов'язано з виконанням трудових обов'язків та виникло у позивача 01 липня 2015 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ІнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що він особисто винний у отриманні професійного захворювання, суперечать нормам діючого законодавства.

Також спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ІнГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку з отриманим ним професійним захворювання, встановлений в судовому засіданні. Внаслідок чого, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується тривалість роботи позивача ОСОБА_4 на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, тяжкість отриманого ним професійного захворювання та істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «ІнГЗК» на користь позивача є сума 25 000 грн., у зв'язку із чим рішення підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_4 - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_4, змінити, збільшивши цей розмір з 18 000 (вісімнадцяти тисяч) гривень до 25 000 (двадцяти п'яти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В. Михайлів