Провадження № 2/742/193/16
Єдиний унікальний № 742/337/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Зарічної Л.А.,

при секретарі : Геєць О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади с.Линовиця в особі Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В АДРЕСА_1, знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1, що належав до смерті батьку позивача ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті батька ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Зважаючи на наявність відповідного майна, яке за життя належало батьку позивача, останній звернувся до суду із відповідним позовом про визнання на нього права власності, оскільки вказаний будинок був збудований правомірно, був належним чином зареєстрований у сільській раді.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, а представник відповідача направив письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В той же час стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так , 25 жовтня 2008 року ОСОБА_3 зробив розпорядження , яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося заповів ОСОБА_2.

Як вбачається із копій свідоцтв про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметом права власності може бути лише майно, яке складається з речей (ст.179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (ст.190 цього Кодексу).

Право володіння, користування та розпоряджання своїм майном належить тільки власникові (ст.317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст.181 цього Кодексу належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 20травня 2009р. №534 Постанова була чинною на час виникнення спірних правовідносин та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України й Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до статей 328 та 329 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації і також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно.

Вирішуючи питання про законність набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, за положенням ст.376 ЦК України треба враховувати те, що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні ст. 376 ЦК України та ст.38 Закону України від 17лютого 2011р. №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності»

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5листопада 2014р. у справі №6-135цс14).

Згідно дозволу №22 Линовицької селищної ради , 22 листопада 1971 року ОСОБА_3 було надано право на індивідуальне будівництво житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та надано відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт.

Згідно рішення Линовицької селищної ради від 03 липня2002 року відбулася зміна номерацій будинків та будинку АДРЕСА_1 отримав АДРЕСА_1.

Згідно довідки виконкому Линовицької селищної ради, ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований у будинкуАДРЕСА_1, що підтверджується також і виданою домовою книгою.

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження , що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України, який діяв на час здійснення будівництва будинку ОСОБА_3, громадяни могли мати у власності житловий будинок , причому, глава 10 «Особиста власність» цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Крім того, до п.6 ч.2 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР» затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року передбачалося, що державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. В сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося шляхом запису у по господарській книзі сільської ради після закінчення будівництва. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 мав у власності житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, відведеної саме для цієї мети, що підтверджується дослідженими доказами, а оскільки фактичний власник будинку помер, позивач, в порядку правонаступництва, що виникає із права успадкування, має право ставити питання про визнання права власності на даний будинок, оскільки , як було встановлено в судовому засіданні, хоча будинок і мається в наявності, однак відсутні на нього будь-які правовстановлюючі документи.

Беручи до уваги те, що вказаний будинок був збудований на земельній ділянці, якою правомірно користувався спадкодавець і її цільове призначення із будівництвом не змінилося та не були порушені права територіальної громади чи окремих громадян, інших спадкоємців, які б претендували на вказану частину будинок не має, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 1216-1218 ЦК, ст.ст. 213-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя: