Єдиний унікальний номер 235/7757/15-ц Номер провадження 22-ц/775/325/2016
Головуючий 1 інстанції Токарєв А.Г.
Категорія 27 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Новосядлої В.М., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Артемівську Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2015 року позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №8Б/07-7 від 09 липня 2007 року в сумі 14748,07 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1218 грн.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, застосувавши позовну давність.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в суд першої інстанції 12 листопада 2015 року вона, будучи своєчасно повідомленою, зявитись не змогла, оскільки захворіла малолітня дитина. З заочним рішенням вона була не згодна, але її заяву про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення. Вважає, що судом не враховано те, що позивачем порушено позовну давність, оскільки останній платіж відповідачкою було зроблено 11 жовтня 2010 року і протягом трьох років позивач не звернувся в суд з позовом.

Відповідачка в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка уклала з позивачем кредитний договір, відповідно якого отримала кредит, відповідачка не виконала взяті на себе зобовязання, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки. При цьому позовна давність судом не застосована у звязку з тим, що відповідачкою не заявлено клопотання про застосування позовної давності.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони не суперечать вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 09 липня 2007 року між позивачем ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8Б/07-7, відповідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 15000 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 08 липня 2013 року згідно графіку (а.с.7-11).

У звязку з невиконанням кредитних зобовязань відповідачкою утворилася заборгованість станом на 04 вересня 2015 року в сумі 14748,07 грн., яка складається з: 5399,41 грн. - заборгованість за кредитом, 6287,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3061,45 грн. плата за пропуск платежів (а.с.4-6).

Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обовязок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачка 09 липня 2007 року отримала у позивача кредит в сумі 15000 грн., що нею не оспорюється.

Згідно з розрахунком позивача з 11 жовтня 2010 року позичальник ОСОБА_1 зобовязання щодо щомісячного повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту належним чином не виконує, чим порушує умови кредитного договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідачка не виконує умови кредитного договору, позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги відповідачки щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Згідно із ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за ч. 4 ст. 267 ЦК України.

З матеріалі справи вбачається, що відповідачка останній платіж на погашення кредиту здійснила 11 жовтня 2010 року, у звязку з чим перебіг позовної давності перервався (а.с.5), що і є початком перебігу позовної давності, тобто моментом виникнення у банку права звернення до суду із позовом.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості 04 вересня 2015 року (а.с.1), тобто поза межами трирічного строку позовної давності, оскільки сторонами не було обумовлено збільшений строк позовної давності, аніж загальний трирічний строк, передбачений законом.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка про розгляд справи на 12 листопада 2015 року о 09.00.год повідомлена належним чином судовою повісткою (а.с.34), про що вона не заперечувала (а.с.45,62), але клопотання про застосування позовної давності відповідачкою до ухвалення судом заочного рішення заявлене не було. Така заява відповідачкою була подана до апеляційного суду і зазначена в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності, така заява може бути подана в суді апеляційної інстанції тільки за умови неналежного повідомлення сторони при розгляді справи в суді першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги відповідачки є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини справи, перевірив доводи сторін, постановив обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Виходячи з того, що відповідачкою по справі не було сплачено судовий збір за подачу до апеляційного суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу відхилено, тому судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги та відстрочений до ухвалення рішення у справі ухвалою апеляційного суду від 06 січня 2016 року, у відповідності до ставок судового збору, зазначених в п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви: мінімальна заробітна плата 1218 грн. х 110% = 1339,80 грн., підлягає стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ІН НОМЕР_1, судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги, на користь держави в сумі 1339 (тисячу триста тридцять девять) гривень 80 коп. за наступними реквізитами отримувач Артемівське УК/м.Артемівськ, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37868870, код класифікації доходів бюджету 22030001, рахунок отримувача 0015, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, МФО 834016, призначення платежу - *; 101; судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації, позивача, Апеляційний суд Донейцької області (м.Артемівськ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді