Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, за касаційними скаргами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - та ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив зменшити розмір стягуваних із нього аліментів із 1 500 грн до 500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року із нього стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 22 вересня 2014 року та до досягнення дітьми повноліття, проти чого він на той час не заперечував, оскільки працював та мав матеріальну змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в зазначеному розмірі. Проте внаслідок постановлення ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2015 року в рахунок забезпечення позову про поділ майна подружжя накладено арешт на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, змінився матеріальний стан позивача, оскільки накладення арешту обмежує позивача щодо здійснення ним підприємницької діяльності. Відповідно до довідки з Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 22 квітня 2015 року № 4293/І/17, СГД ОСОБА_3 у період 2014-2015 роки здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, його сума доходу за IV квартал 2014 року - 36 790 грн 10 коп., за І квартал 2015 року - дохід відсутній. Також зазначив, що на його утриманні знаходиться хвора мати ОСОБА_9, яка згідно з лікарським висновком потребує постійного стороннього догляду. Таким чином, вважає, що визначений зазначеним рішенням суду розмір аліментів ставить його у скрутне матеріальне становище.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягуваних із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року, ухваленого у справі № 127/20401/14-ц, на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційних скаргах представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - та ОСОБА_4 просять скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності факту зміни в бік погіршення матеріального стану позивача та наявності правових підстав для зменшення розміру аліментів.

Зокрема, суд вважав, що внаслідок накладення арешту в порядку забезпечення позову на майно, що є предметом спору у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, змінився матеріальний стан останнього, оскільки накладення арешту обмежує позивача щодо здійснення ним підприємницької діяльності.

Разом із тим суд виходив із того, що позивач є підприємцем, має мінливий дохід та на теперішній час доходу від господарської діяльності не отримує, так, згідно з довідкою Вінницької ОДПІ ГУ ДФС України у Вінницькій області від 22 квітня 2015 року № 4293/І/17 СГД ОСОБА_3 у період 2014-2015 роки здійснював підприємницьку діяльність по спрощеній системі оподаткування, його дохід за IV квартал 2014 року склав 36 790 грн 10 коп., за І квартал 2015 року доходу не було.

Також суд виходив із того, що позивач здійснює догляд за своєю матір'ю ОСОБА_9

Однак із вказаними висновками неможливо погодитися з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що для вирішення питання про зменшення в даному випадку розміру аліментів, визначених за рішенням суду від 05 листопада 2014 року, позивачу необхідно довести, що після прийняття рішення і до звернення до суду з цим позовом, тобто станом на квітень 2015 року у нього змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров'я в бік погіршення, що об'єктивно впливає на можливість матеріального утримання дітей.

Усупереч зазначеним нормам процесуального права апеляційний суд не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, що змінилось у платника аліментів, крім вжиття судом заходів забезпечення позову у справі про поділ майна подружжя. Крім того, при постановленні рішення апеляційний суд не зазначив обставин і фактів на спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що матеріальний чи сімейний стан платника з часу стягнення з нього аліментів у сумі 1 500 грн щомісячно на кожну дитину не змінився; відсутнє обмеження позивача у здійсненні підприємницької діяльності.

На порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув достатньої уваги на пояснення позивача, і на це звернув увагу відповідач в апеляційній скарзі, про отримання позивачем у 2015 році доходів не від підприємницької діяльності, зазначивши, що відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання позивачем у 2015 році чистого доходу у розмірі 332 640 грн, як наслідок обов'язок доказування поклав лише на сторону відповідача, чим порушив основні принципи цивільного процесуального судочинства.

Крім того, суд у достатньому обсязі не перевірив обставин щодо перебування матері позивача на його утриманні, а саме: чи існувала ця обставина на час ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей та коли вона виникла.

Без з'ясування вищевказаних обставин необґрунтованим є висновок суду про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів та саме в такому розмірі (із 1 500 грн до 500 грн на кожну дитину щомісячно).

Таким чином, усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд не перевірив у повному обсязі доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, що призвело до порушення норм процесуального права, внаслідок чого неможливо встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Разом із тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що некоректним є зазначений в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду висновок про те, що «доводи апелянтки відносно фактичних обставин справи дещо перебільшені, стосуються, зокрема, її особистих інтересів, а не інтересів, власне, дітей».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

В.О.Савченко

О.В.Ступак