Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2016 Справа №607/17027/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді - Братасюк В.М.,

за участю секретаря - Чичкевич О.І.,

представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ - АКТИВ», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, скасування права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває на розгляді цивільний позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ - АКТИВ», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, з урахуванням змісту заяви про уточнення позовних вимог від 14.12.2015 року, згідно якої позивачка просить суд захисти її право шляхом визнання недійсним Договору купівлі продажу квартири від 24 квітня 2015 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №1471, скасування права власності ТОВ «АТЛАНТ - АКТИВ» на квартиру АДРЕСА_1, та визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру.

Надалі позивачкою доповнено позов вимогою в порядку ст. 388 ЦК України, про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння, повернення квартири позивачці з скасуванням державної реєстрації відповідачів на квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В обґрунтування вимог посилається на недотримання закону при укладанні спірного правочину: за недоведеності стороною відповідача ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» про набуття прав фактора (перехід права вимоги) за боргами позивачки перед АТ «Сведбанк», вчинення правочину без отримання позивачкою, як іпотекодавцем, вимоги про необхідність виконання грошового зобовязання в тридцяти денний термін, та з ігноруванням вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В судовому засіданні позивачка та її представник просять позов задовольнити з зазначених в позові підстав.

Представник ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» проти задоволення позову заперечив, про що надав письмове заперечення.

ТОВ «АТЛАНТ - АКТИВ» не забезпечило в судове засідання свого представника, хоча своєчасно повідомлялося судом про час і місце судового розгляду.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 також не зявилася в судове засідання та не забезпечила явку свого представника, хоча своєчасно повідомлялася судом про час і місце судового розгляду.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

27 травня 2008 року між ОСОБА_5, що діяв від імені

ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець)

укладено Договір купівлі-продажу квартири (квартира №32 в будинку №18 по вулиці

Коновальця в місті Тернополі), посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7

зареєстрованого в реєстрі за N"2268.

27 травня 2008 року між ОСОБА_3 (Позичальник) та

Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в особі Директора Тернопільського

відділення - керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ

«СВЕДБАНК» ОСОБА_8 (Кредитор) укладено Кредитний договір

№1901/0508/71-096 від 27 травня 2008 року.

Відповідно до цього кредитного договору Кредитор надає Позичальнику кошти в розмірі 47000 доларів США на строк 3 27 травня 2008 року по 27 травня 2032 року.

У п. 1.4. Кредитного договору зазначається що кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_6 з метою придбання: трикімнатної квартири загальною площею 65.3 кв.м., №32 в будинку №18, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Коновальця.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору забезпечення виконання зобов'язань Позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об'єкта нерухомості, що придбавається Позичальником за договором купівлі-продажу. Умови передачі об'єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між Банком і Позичальником (іпотечний договір).

Так, на виконання зазначеного пункту було укладено Іпотечний договір від 27 травня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстровано в реєстрі під №2271.

Судом встановлено, що позивачка з сімєю з пяти осіб проживає в переданій в іпотеку квартирі, котра згідно даних з витягу з Державного реєстру, є єдиним житлом ОСОБА_3

28 листопада 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю

«ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» уклало правочин про набуття права вимоги заборгованості по кредитному договору №1901/0508/71 від 27.05.2008, на підставі

договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладеного із Акціонерним

товариством «Сведбанк», а також на підставі договору про відступлення прав за

іпотечним договорами від 28.11.2012 року посвідченого приватним нотаріусом

Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, і стало іпотекодержателем

нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки від 27.05.2008 року, яким

забезпечено виконання зобов'язання по зазначеному кредитному договору.

Також судом встановлено, що 24 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» (Продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-АКТИВ» (Покупцем) укладено Договір купівлі-продажу квартири (з відкладальною умовою).

Відповідно до п.1. цього договору Продавець передає у власність Покупця квартиру АДРЕСА_2.

Згідно умов п.3 Договору зазначено, що згадана вище квартира належить Продавцю на підставі Іпотечного договору, який є правовою підставою для реєстрації права власності Продавця на нерухоме майно на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки в ньому є відповідне застереження, та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, що підтверджується витягом З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 36750858, номер запису про право власності 9477447, реєстраційний номер обтяження нерухомого майна 01.

Отже суд зазначає, що укладанню спірного договору між відповідачами, була наступна подія.

ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» звернулося з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4Є про виключення іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладну відповідно до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу в реєстрі за №2271, щодо спірної квартири, та проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за товариством.

Крім того ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» 24.04.2015 подано окрему заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_3.

24.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу у Державному реєстрі) , індексний номер 20913706, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС».

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2015 року, номер запису 9477447, підставою виникнення права власності за ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» на зазначену квартиру, є договір іпотеки від 27.05.2015 року.

Ще до укладання 24.04.2015 року договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» (Продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-АКТИВ» (Покупцем), а саме 28 квітня 2014 року TOB «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», направила листа, вихідний №і452-юр, ОСОБА_10 за адресою м. Тернопіль, вул. б. Лепкого, 6/18 із вимогою виконати основне зобов'язання по виплаті кредиту.

Згідно зазначеного листа позивачка також повідомлялася, що відсутність повідомлення про намір придбати Предмет іпотеки або ухилення з будь-яких причин від укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після надання згоди та закінчення вказаного вище тридцятиденного строку призведе до втрати права на придбання предмета іпотеки.

Позивачка зазначила, що зазначеного листа нею не було отримано, і їй нічого не було відомо про вимогу щодо виконання основного зобов'язання або викуп предмета іпотеки, так як зазначалося, що лист адресувався ОСОБА_11 за адресою м. Тернопіль, вул. б. Лепкого, 6/18, хоча остання проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 зазначає, що про згадуваний лист вона дізналася в рамках кримінального провадження №0002200, яке було відкрите в серпні 2015 року на підставі її заяви про шахрайство.

Крім цього ОСОБА_3 також дізналася, що лист №і452-юр, начебто було нею отримано в травні 2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №952, проте жодного листа остання не отримувала так і не підписувала жодного повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання такого листа ( з цього проводу в ході досудового розслідування кримінального провадження №0002200 призначено почеркознавчу експертизу підпису на вказаному повідомленні).

ОСОБА_3 вважає, що належне їй майно вибуло з її законного володіння протиправно, зараз перебуває в незаконному володінні відповідача ТОВ «АТЛАНТ АКТИВ», оскільки жодного окремого правочину щодо задоволення вимог Іпотекодержателя позивачка не укладала з жодною юридичною особою, жодних вимог від Іпотекодержателя, в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» їй не надходило, а тому у нотаріуса не було жодних правових підстав за заявою ТОВ ««ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» реєструвати право власності на квартиру, належну позивачці, за відповідачем ТОВ ««ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», котре в подальшому відчужило квартирі іншій особі ТОВ «АТЛАНТ АКТИВ».

Зміст права власності складають правомочності власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно припинення права власності зумовлює припинення усіх складових його змісту: володіння, користування та розпорядження майном.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Віндикація, як спосіб захисту порушеного права власності на річ обирається, якщо: 1) потерпілий домагається повернення речі у власність від тієї особи (набувача), з якою безпосередньо не перебував і не перебуває в договірних відносинах щодо речі; 2) річ знаходиться у володінні тієї особи, до якої спрямовується вимога потерпілого; 3) річ збереглася в натурі.

На думку суду позивачем вірно обрано спосіб захисту цивільного права на річ шляхом витребування майна у відповідача ТОВ «АТЛАНТ АКТИВ», та повернення речі позивачу із скасуванням запису в реєстрі про реєстрацію права власності за ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», та ТОВ «АТЛАНТ АКТИВ», оскільки майно вибуло з володіння ОСОБА_3 поза її волею і з факторинговою компанією остання не перебувала і не перебуває у договірних відносинах.

За подібних умов, коли позивач не перебував у договірних відносинах з особою котра набула права власності на майно особи, і котрий оспорює право власності нового власника, на необхідності застосування віндикації, як способу захисту цивільного права, наголошує Верховний Суд України в правовому висновку, викладеному у постанові у справі №6-107цс12 від 07.11.2012 року - «у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача»

Відтак системний аналіз доказів дозволяє суду зробити висновок про наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

В силу статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Як вбачається з п. 12 Договору іпотеки квартири від 27.05.2008 року, зареєстрованого реєстрі за № 2271, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, сторони досягли згоди про можливість позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в одний з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

12.3 Згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодерджателя, укладеним шляхом здійснення застереження, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в пп. 12.3.1. та 12.3.2 цього Договору (при цьому в п.12.3.1 сторони договору іпотеки обумовили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодерджателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання в пордяку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому п.12.3 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодерджателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодердателя на предмет іпотеки.)

12.3.2 Отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Із змісту оглянутих в судовому засіданні матеріалів, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС вбачається, що останньою було обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений п. 12.3 Договору іпотеки.

Разом з тим, статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Так, згідно п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання,вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк тапопередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимогиіпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року за № 270, затверджено Правила надання послуг поштового звязку, й згідно змісту цих Правил надано визначення поштового відправлення з оголошеною цінністю це реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником, а п. 110 Правил передбачено, що у разі коли адресат не з'явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень).

Вищезазначено, що СВ Тернопільського МВ УМВС України відкрите кримінальне провадження №0002200 за заявою позивачки про шахрайське заволодіння спірною квартирою.

Із змісту дослідженої в судовому засіданні копії висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України від 04.12.2015 року за №1.1-450/15 вбачається, що підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення у графі «для відправлень з відміткою «Вручити особисто Судова повістка», виконано не ОСОБА_3 а іншою особою .

Зважаючи на викладене проте жодного доказу про фактичне вручення вимоги іпотекодердателя іпотекодавцю про усунення порушень в під розписку позивачці чи про відмову її від отримання письмової вимоги відповідачами суду не надано, хоча Верховний Суд України в Постанові від 18.11.2015 року у справі №6-1884цс15 також висловив власну правову позицію, щопід письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей, а і їх отримання адресатом.

А тому суд наголошує, що належного та допустимого доказу, який свідчить про фактичне вручення, в порядку, передбаченому Правилами надання послуг поштового звязку, ОСОБА_3 повідомлення вимоги від ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» надісланого з оголошеною цінністю про усунення порушень, іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги стороною відповідачів суду не надано, незважаючи на те, що обовязок доказування обставин покладається на особу, котра доводить відповідні обставини.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реєструючи право власності на належну позивачу квартиру за Іпотекодержателем ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не було дотримано вимог ст.ст. 3, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», оскільки вчинена нею дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном, що було необхідною правовою умовою реєстрації права власності в реєстрі нотаріусами України до 01.10.2016 року суд наголошує, що заява ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про виключення іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладної відповідно до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу в реєстрі за №2271, щодо спірної квартири, та проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за товариством, не може вважатися вчиненням нотаріусом нотаріальною дією з нерухомим майном в розумінні ст. 15 ЗУ « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження» (в редакції до змін, що набули чинності з 01.01.2016 року), та п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 рок.

Окремо суд зауважує, що підставою для виникнення права власності за ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» приватний нотаріус вказав у оскаржуваному рішенні Договір іпотеки (квартири) від 27.05.2008 року.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відтак, наведені положення Закону дають змогу дійти висновку, що договір іпотеки не може бути підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно.

Також суд вважає за необхідне відзначити, що згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовувалася як місце постійного проживання позичальника; загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, вчиненого з порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

З урахуванням наведеного суд приходить до переконання про відсутність правових підстав припинення права власності позивача на належну їй квартиру АДРЕСА_4, проведення Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна за ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», а тому цивільне право позивача підлягає до захисту шляхом задоволення віндикаційного позову про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ - АКТИВ», з поверненням у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 із скасуванням державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» на зазначену квартиру.

Разом з тим з приводу вимоги ОСОБА_3 про визнання недійним Договору купівлі продажу квартири від 24 квітня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» (Продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-АКТИВ» (Покупцем), і посвідченого нотаріально в реєстрі за №1471, з визнанням за позивачкою права власності на квартиру суд зауважує, що способи захисту цивільних прав в порядку віндикації ( ст. 387, 388 ЦК України) та визнання правочину недійсним з визнанням права власності (ч.3 ст. 215 і 392 ЦК України) є взаємовиключними, на чому, як зазначено вище наголошує Верховний Суд України в постанові №6-107цс12 від 07.11.2012 року, за змістом якої ВСУ зробив наступний правовий висновок : «у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем.

Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним»

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 88 ,212, 213 - 215 ЦПК України, Законами України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , ст. 16, 388 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ - АКТИВ» та повернути у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4, скасувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію, від 24.04.2015 року, права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ - АКТИВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» на зазначену квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ - АКТИВ» в рівних частках 6090 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_12