РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/16339/15-ц

Провадження № 2/643/924/16

17.02.2016 р. Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Оксененко В.А., з участю секретаря Башкевіч Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування жилої площею, 3 особа: Московський районний відділ у м. Харкові Головного управління ДМС України в Харківської області, ОСОБА_4, -

установив:

ОСОБА_1 24.09.2015 р. звернувся до Московського райсуду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2, як представника неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання його втратившим право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1, вказавши в обґрунтування наступне.

Він є власником зазначеної квартири; у цієї квартири зареєстрований його неповнолітній син ОСОБА_3 З 2002 р. по 01.08.2011 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 У 2011 р. їх шлюб розпався, та з лютого 2011 р. вони стали проживати окремо, при цьому, за обоюдною домовленістю їх син залишився проживати разом з матір*ю в квартирі АДРЕСА_2, де ОСОБА_2 має постійні реєстрацію та місце проживання. З посилкою та той факт, що дитина залишилась проживати разом зі своєю матір*ю та фактично проживає з нею останні роки, жилим приміщенням у його квартирі не користується, просить суд визнати ОСОБА_3 втратившим право користування житлом.

Відповідачка позовні вимоги визнала частково, не заперечувала, що її син ОСОБА_3 за взаємною згодою батьків, після їх розлучення, залишився проживати та проживає з 2011 року разом з нею, в квартирі АДРЕСА_2. Але, позивач не сплачує аліментів на утримання сина, може продати квартиру, що зробить неможливим звернення стягнення заборгованості по аліментам на це майно; крім того, син є інвалідом дитинства (страждає на цукровий діабет) та має право бути зареєстрованим на території України, тому, заперечує проти визнання його втратившим право користування житлом батька (позивача).

3 особа: ОСОБА_4 позовні вимоги визнала, підтвердила, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір*ю за іншою адресою, у квартирі позивача не проживає.

3 особа: представник Московського районного відділу у м.Харкові Головного управління ДМС України в Харківської області просив справу розглянути за їх відсутності, про що надав письмову заяву.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Власником квартирі АДРЕСА_1 є ОСОБА_1В, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2004 р., свідоцтв про право на спадщину від 19.02.2011 р., від 21.07.2014 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер 24497719.

У зазначеної квартири зареєстровано три особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс».

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власній розсуд.

Позивач просив суд визнати сина ОСОБА_3 втратившим право користування вищезазначеною квартирою, стверджуючи, що він не проживає там з 2011 р., його постійним місцем проживання є інше жиле приміщення, де він мешкає разом з матір*ю.

Статтею 29 ЦК Кодексу визначено поняття місця проживання фізичної особи. Так, частиною 1 цієї статі зазначено, що «Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

2. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

3. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.»

Приведені положення Закону узгоджуються з положеннями статті 160 СК України, яка частиною 2 встановлює, що «2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.»

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, місцем проживання дитини ОСОБА_3 визначено (за взаємною згодою батьків) з матір*ю ОСОБА_2

ОСОБА_2 має постійну реєстрацію та постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, ОСОБА_3 з 2011 року проживає разом з матір*ю ОСОБА_2 та його постійним місцем проживання є місце проживання матері.

Згідно статті 61 ЦПК України «обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню».

По далі.

За правилом ч. 2 ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.»

З оглядом на вищевикладене, суд має правові підстави для задоволення позову та визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки, останній не проживає в квартирі понад установленого законом терміну, а фактичним місцем його проживання є інше жиле приміщення.

Керуючись ст.212-215 ЦПК України, ст. 16, 405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів в апеляційний суд Харківської області через районний суд.

Судове рішення виготовлено 17.02.2016 р.

СУДДЯ: В.А. ОКСЕНЕНКО.