Провадження № 22-ц/779/687/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Горблянського Я.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення не виплаченої пенсії та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення коштів в сумі 73 940, 39 грн. із нарахуванням індексу інфляції та 3 % річних за весь період невиплати пенсії. З урахуванням остаточних позовних вимог просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на свою користь кошти в сумі 131 837, 78 грн., в тому числі: невиплачена пенсія 73 940, 39 грн., компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення суду по справі № 0907/2-а-3294/11 було видано виконавчий лист, який звернуто до виконання. Однак, рішення суду не виконано, перерахунок пенсії проведено тільки до 23.07.2011 року, а пенсія не виплачена.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що невиплачена на користь позивача пенсія не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України . При цьому судом не враховано положень Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» , відповідно до яких нарахована, однак не виплачена з вини пенсійного фонду сума пенсії, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів є збитками. Безпідставно суд застосував до спірних правовідносин також норми ст. 1166 та ст.. 625 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не зверталась до суду із позовом про відшкодування шкоди та цими нормами свої вимоги не обґрунтовувала. Посилаючись на вищезазначені обставини просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судове засідання належним чином повідомлені апелянт та її представник не зявилися.

З урахуванням того, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності апелянта та його представника.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що невиплачена позивачу за судовим рішенням доплата пенсії в сумі 73 940,39 грн. не є матеріальною шкодою, завданою їй внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки за своєю природою не може вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови суду від 21 квітня 2011 року. Врахувавши те, що постанова суду знаходиться на виконанні, частково виконана відповідачем у зв'язку із проведенням перерахунку, а тому стягнення суми заборгованості у даній справі є подвійною мірою відповідальності. Також що положення ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки між сторонами не існує грошових зобов'язань. А тому підстави для задоволення позову відсутні.

Однак, повністю погодитися з такими висновками колегія суддів не може з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію як інвалід 2 групи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2011 року зобовязано Управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську провести ОСОБА_3 перерахунок державної пенсії інваліда ІІ групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, з 16 травня 2010 року відповідно до ст.ст. 50 ч. 1, 54 ч. 4, 67 ч. 3 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідні роки, та виплатити їй недоплачену суму пенсійних виплат з урахуванням уже виплачених сум пенсії за період з 16 травня 2010 року. Ця постанова набрала законної сили 15.11.2011 року згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду. На виконання постанови було видано виконавчий лист № 0907/2-а-3294/2011 від 13 березня 2012 року (а.с.4).

Постановою ВП №31825156 від 23.03.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови суду. (а.с. 5).

Згідно листа №173/03 від 07.11.2012 року управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило позивача, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2012 року ОСОБА_3 проведено перерахунок пенсії, відповідно до якого нараховано доплату за період з 16.05.2010р. по 22.07.2011р. у розмірі 73 940, 39 грн. При цьому зазначено, що виплату коштів буде проведено за наявності їх цільового фінансування.(а.с. 6).

03 липня 2015 року представник позивача звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про проведення виплати нарахованої пенсії згідно рішення суду в сумі 73 940, 39 грн. із нарахуванням сум компенсації згідно ст.625 ЦК України (а.с.21).

Листом № 197/4-8 від 13 липня 2015 року (а.с.22) управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило ОСОБА_3 про те, що на виконання рішення суду їй нараховано доплату за період з 16.05.2010 року по 22.07.2011 року в розмірі 73 940, 39 грн., грошові кошти будуть виплачені за наявності фінансування з Державного бюджету.

За приписами ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення 40 034,47 грн. невиплаченої пенсії ОСОБА_3 посилалась на те, що УПФУ в м. Івано-Франківську в порушення вимог ст. 124 Конституції України не виконує рішення суду щодо виплати перерахованої пенсії, з власної ініціативи обмежило проведення перерахунку пенсії та здійснило його тільки до 23.07.2011 року.

В той ж час як видно зі змісту постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2011 року судом зобов'язано відповідача усунути порушене право позивача, зокрема без обмеження строку проведення перерахунку та виплати пенсії.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В силу дії ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А отже, така заборгованість відповідача в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками.

Тому, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що неправомірними діями Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську позивачу завдано збитки у сумі недоотриманої нею згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії, що складає 73 940, 39 грн.

Відтак, ці кошти повинні бути відшкодовані їй відповідачем згідно положень ст. 1166 ЦК України.

Вирішуючи даний спір, судом першої інстанції вищезазначених норм матеріального права не враховано, тому постановлене ним рішення в цій частині не відповідає вимогам ст. ст.213, 214, 215 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

За таких обставин його слід скасувати, постановивши нове рішення, яким стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_3 невиплачену пенсію у сумі 73 940, 39 грн.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування вказаних виплат, що, на його думку, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), враховуючи усталену практику, в рішенні від 18 липня 2013 року у справі «Москаленко і інші проти України» наголошує, що «рішення ухвалені на користь заявників не були виконані своєчасно і відповідальність за це несе держава; що нормативне регулювання розподілу бюджетних коштів не впливає на цю ситуацію та що нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання».

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» право заявників на отримання надбавки до пенсії, встановлене національним законодавством, має вважатися таким, що передбачає майнове право і становить майно у значенні положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тобто, Європейський суд неотримання коштів, на які має право людина, розглядає як порушення права власності на майно згідно з ст.1 «Захист власності» Протоколу № 1 до Конвенції.

Отже, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних за період невиплати пенсії, то колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації вказаного Закону.

Як передбачено ст.ст. 11,31 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмету та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Статтею 118 ЦПК України встановлено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Відповідно до змісту п.5 ч.2 ст. 119 ЦПК позовна заява повинна містити зазначення підстави позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах. Тому у випадку зміни позивачем своїх позовних вимог (предмету або підстав позову тощо), такі зміни повинні бути викладені у письмовій формі, встановленій для позовної заяви.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення 57 897,39 грн. індексу інфляції та 8 927,54 грн. - 3% річних за період не виплати пенсії позивач посилалась на відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлену статтею 625 ЦК України. На підтвердження чого долучила до позовної заяви відповідні розрахунки (а.с. 1-2,26-30).

Разом з тим, в ході розгляду справи позивач у визначеному законом порядку підстав позову не змінювала. А заява про доповнення та уточнення лише з наявністю одного посилання на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» (а.с.63) із зазначенням суми у розмірі 57 897, 39 грн., яка розрахована була позивачем як індекс інфляції, без зазначення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та без зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або підстав для звільнення від доказування, не є заявою про зміну підстав позову.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині, в обраний позивачем спосіб, відсутні.

Розглянувши справу в межах заявленого в цій частині позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку. Відповідно рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги правильності висновків суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не спростовують, рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 лютого 2016 року змінити.

Скасувати його в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення розміру невиплаченої пенсії.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_3 нараховану, але невиплачену пенсію у розмірі 73 940,39 (сімдесят три тисячі девятсот сорок гривень тридцять девять копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5

ОСОБА_6