АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

09 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2015 року позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу щомісячно (а.с. 1-3)

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. В-Олександрівка Васильківського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2015 року до повноліття дитини.

В іншій частині позову - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.34-35).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду змінити в частині визначенні розміру стягнутих аліментів, визначивши їх в розмірі ? частині зі всіх видів доходу відповідача (а.с.40-43).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивачем оскаржується рішення в частині розміру стягнутих з відповідача аліментів, тому колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість зазначеного рішення лише в цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з червня 1994 року по листопад 2015 року (а.с.8). 02 червня 2001 року у них народився син ОСОБА_4, батьками якого є позивачка та відповідач (а.с.6). Дитина проживає з матір'ю ОСОБА_2 в с.Кочережки Павлоградського району та знаходиться на її утриманні (а.с.10).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач є батько неповнолітнього сина ОСОБА_5, який проживає разом з позивачкою, і повинен його утримувати, однак, враховуючи, що відповідач проживає разом з матір'ю ОСОБА_6, яка є інвалідом 1 групи, має кілька важких захворювань, потребує догляду та матеріальної допомоги він сина, інших дітей ОСОБА_6 не має, її чоловік ОСОБА_7 є пенсіонером, суд 1 інстанції дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів саме в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу).

Однак, із такими висновками у повній мірі погодитись не можна, бо вони не в повній мірі відповідають обставинам справи, які суд 1 інстанції неповно з'ясував, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права (ст..ст. 180,182,183 СК України), оскільки, призначаючи аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), суд врахував те, що матір відповідача є інвалідом 1 групи, потребує догляду та матеріальної допомоги, і не врахував матеріальне становище відповідача, та позивачки, з якою проживає дитина та знаходиться на її утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої дитини і згідно ст. 180 СК України зобов'язані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Позивачка працює в КП «Павлоградська ЦРЛ «ДОР» на посаді молодшої медичної сестри, її заробітна плата за останні 6 місяців складає - 12 454 ,64 грн. (а.с.9), іншого доходу не має. Разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні неповнолітній син (а.с.10).

Відповідач проживає разом із матір'ю та вітчимом - чоловіком його матері, які є пенсіонерами, а матір крім того є інвалідом 1 групи.

Згідно довідок про доходи, дохід ОСОБА_6 за 2015 рік становить - 13 731,20 грн. (а.с.22), дохід ОСОБА_7 за 2015 року становить 36 864,00 грн. (а.с.23), дохід відповідача за червень 2015 р. - листопад 2015 р. (включно) - 51 545 грн. 94 коп.

Отже, матір відповідача дійсно є пенсіонеркою та інвалідом 1 групи, проживає разом з сином та чоловіком, потребує догляду та матеріальної допомоги він сина, однак дохід позивачки є значно меншим ніж дохід відповідача, а тому, задовольняючи позовні вимоги частково, суд врахував інтереси відповідача та його матері, та знехтував інтересами неповнолітньої дитини, яка також потребує матеріальної допомоги, і інтереси якої є пріоритетними від матері відповідача й самого відповідача.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Враховуючи вищевикладене, обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України, апеляційний суд вважає необхідним рішенням суду 1 інстанції змінити, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Керуючись ст. ст. 308, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року - змінити в частині розміру стягнутих аліментів, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: