233 № 233/87/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретарів судового засідання Махота О.В., Кюсєвої Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 1995 року між нею та відповідачкою по справі був укладений договір довічного утримання, посвідчений нотаріально. Згідно з цим договором вона передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_3 була зобов"язана забезпечувати її утриманням та доглядом довічно. Проте відповідачка в порушення укладеного договору з дня його укладення його умов не виконує, її не доглядає та не забезпечує необхідною допомогою. Просила розірвати договір довічного утримання, укладений 07 серпня 1995 року між нею та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № , а також визнати за нею, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Допитана у відповідності до положень ст.ст. 50, 57 ЦПК України в якості свідка позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що власницею квартири АДРЕСА_1 вона є з 1971 року, квартира була їй виділена заводом, де вона працювала. Відповідачка у справі є її онучкою, вона проживає з батьками та дітьми у будинку №16а по вул. 13-ти розстріляних м. Костянтинівка Донецької області, де до того проживала і позивачка. Влітку 1995 року вони з онукою з ініціативи її дочки - матері відповідачки, ходили до нотаріуса, де підписали якісь документи, зміст вона не читала, пам*ятає, що нотаріус пояснила їм, що тепер онука має доглядати бабусю, піклуватися та допомагати їй, при цьому вона вважала, що було оформлено заповіт на належну їй квартиру. З того часу відповідачка жодним чином про неї не піклувалася та не допомагала, навпаки, у літній період вона постійно обробляла город за місцем проживання онучки, яким повністю займалася самостійно, а врожай продавала на ринку, віддаючи гроші дітям. Комунальні витрати за місцем проживання вона оплачувала сама, через її невеликий дохід навіть виникла тимчасова заборгованість, яку вона самостійно погашала, усі особові рахунки у комунальних службах оформлені на її ім*я. При цьому, її документи на квартиру зникли, щоб звернутися за оформленням субсидії їх довелося відновити, примірник спірного договору в неї відсутній та на її думку в неї його ніколи не було. Матеріальної допомоги на придбання ліків, яких вона потребує, чи на продукти харчування від відповідачки вона не отримувала. Під час її хвороб та двічі перенесеного інсульту їй допомагала інша онучка - ОСОБА_5 Якщо у квартирі було необхідно зробити якісь ремонті роботи, вона наймала людей, яким платила за це. Взагалі, дочка з онучкою бували у неї вдома лише на свята, коли вона їх запрошувала та пригощала. У теперішній час вона бажає розірвати договір довічного утримання та відновити своє право власності на квартиру.

Представник позивача зазначив у судовому засіданні, що тривалий час позивачка ОСОБА_1 була впевнена, що склала на користь відповідачки заповіт на належну їй квартиру. У теперішній час сторонами визнано факт укладення спірного договору довічного утримання, щодо якого законодавчо визначені обов*язкові умови та обсяг обов*язків набувача за договором, в той час як позивачка після укладення договору була змушена самостійно дбати про себе та про спірний об*єкт нерухомості, вирішувати свої побутової проблеми. На його думку відповідачка дала пояснення, що свідчать про часткове визнання позовних вимог, бо зауважила що є інвалідом, має проблеми із здоров*ям, тому не в змозі повною мірою надавати допомогу позивачці. Доводи сторони відповідачки про те, що спірна квартира, належна ОСОБА_1, придбана за кошти ОСОБА_6 матері відповідачки, не стосуються суті заявлених позовних вимог, оскільки ніхто не оспорює належність квартири позивачці та зустрічного позову заявлено не було. Вважає, що наданий відповідачкою чек на підтвердження перерахування коштів за квартиру ОСОБА_1 не може знаходиться у технічному паспорті на нерухомість ОСОБА_6, оскільки до неї не відноситься, а має знаходитися у технічній документації на квартиру ОСОБА_1, звідки на його думку навмисно був вилучений. Позивачка у теперішній час бажає скористатися правом вибору особи, яка надаватиме їй необхідну допомогу, тому просив захистити порушене право позивачки ОСОБА_1 та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, при цьому відповідачка суду пояснила, що квартиру АДРЕСА_1 у дійсності викупила її мати ОСОБА_6 - дочка позивачки, про що є відповідна квитанція. Влітку 1995 року вони з бабусею ходили до нотаріуса, де уклали договір довічного утримання з ініціативи бабусі, яка на той час співмешкала з чоловіком та мабуть побоювалася про те, кому залишиться її квартира. Бабуся була при ясному розумі, у нотаріуса все прочитала та підписала. У договорі не було передбачено конкретних обов"язків по наданню допомоги, нотаріус усно їм роз"яснила, що вона тепер має відвідувати бабусю та по можливості їй допомагати, не чіпати бабусю поки вона жива та поховати після смерті. Примірник цього договору був у неї та у бабусі. При цьому, три роки тому на два тижні вона виїжджала до Білорусії, з собою брала всі власні документи, а також документи на бабусину квартиру. За обставин, про які не може дати пояснення, нею було втрачено усі правовстановлюючі документи на квартиру бабусі. При поверненні мала намір відновити технічний паспорт, чи зроблено це сказати не може. Бабусі вона завжди допомагала, відвідувала приблизно чотири рази на тиждень протягом 21 року, возила їй продукти харчування, овочі з городу, м"ясо, її мати давала позивачці гроші, точні суми та періоди часу надання грошової допомоги не пам"ятає - приблизно по 100-200 грн. На початку після укладення договору вона також надавала матеріальну допомогу бабусі. Дійсно, позивачка кожного дня о шостій годині ранку приїздила до них на город, однак її до цього ніхто не примушував, вона любила працювати на землі, до того ж вона брала собі овочі з городу. Коли бабусю паралізувало після інсульту, вона привезла їй свого лікаря, купувала ліки, чеки не збереглися. Дати, коли бабусю паралізувало, не пам*ятає, припускає, що це було десять років тому. Вона сама кожні півроку проходить медичні обстеження, має проблеми з пам"яттю, однак, в той час як вона знаходилася у лікарні допомогу позивачці надавала її мати ОСОБА_6 ЇЇ чоловік з братом робили поточний ремонт у квартирі бабусі, так, за проханням позивачки міняли труби, чинили унітаз, підлогу, тощо, дати проведених робіт назвати не може. Крім того, восени 2013 року вони возили бабусю за її проханням до лісу. Також, у 2012 році вона брала позивачку з собою до лікарні у м. Єнакієве, куди їздила у своїх справах, за дорогу бабуся заплатила 50 грн. Зазначила, що пропонувала позивачці переїхати до неї та допомагати, але та відмовилася і сказала, що впорається сама. З квартири вона бабусю не виганяла, ключі від квартири є в них обох, витрати на утримання квартири вона не несе та не знає яку суму складають ці витрати. Вказала, що їй потрібна квартира бабусі, бо вона є її господаркою та в неї двоє дітей. Просити повернути їй квартиру бабуся почала з 2015 року, а у 2016 році постійно про це говорить. Впевнена, що на позивачку чинить тиск інша онучка - її сестра, яка претендує на цю квартиру, маючи свою власну.

Представник відповідача зазначив, що на його думку відсутня можливість повноцінно вирішити даний спір без дослідження тексту спірного договору, який відсутній у сторін та змісту якого ніхто точно не пам*ятає. При цьому, на його думку слід врахувати, що відповідачка ОСОБА_3 та її мати свідок ОСОБА_6 наголошують, що спірним договором довічного утримання було визначено обмаль обов*язків набувача, що не є порушенням закону, бо існує свобода волевиявлення сторін за договором. Без дослідження кола обов*язків, покладених за договором на відповідачку, не можна визначити як вони виконувалися або не виконувалися останньою. ОСОБА_3 та члени її сім*ї і зараз надають допомогу позивачці, якій надають продукти харчування, роблять ремонт, до того ж вони пустили на проживання до ОСОБА_1 другу онучку саме з метою надання бабусі таким чином допомоги, оскільки законом дозволено виконання договору третіми особами. Спірна квартира була викуплена матір*ю відповідачки ОСОБА_6 за її власні кошти, що на його думку має бути враховане при вирішенні справи. Крім того, вважає, що стороною позивача не підтверджено документально необхідність позивачки у догляді відповідними медичними документами.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що постійно з 1997 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у сусідній з позивачкою квартирі. Їй відомо, що приблизно до 2010 року ОСОБА_1 була рухливою, самостійно виходила на прогулянку, вони спілкувалися на лавочці біля будинку. У подальшому стан здоров*я ОСОБА_1 погіршився, у теперішній час вона потребує допомоги, яку їй надає онучка - ОСОБА_5, котра переїхала проживати до бабусі та доглядає її. Знає, що ОСОБА_5 за допомогою рідних власними силами робила поточний ремонт у бабусиній квартирі, зокрема, клеїла шпалери. За проханням останньої свідок, яка є медичним працівником, кілька разів приходила до помешкання ОСОБА_1 та робила їй уколи за призначенням лікаря. Відповідачку у справі за місцем проживання позивачки вона не бачить. Також, пам*ятає, що коли позивачка потрапила до лікарні, у якій працює свідок, відвідувала її ОСОБА_5 зі своїм сином, вони приносили позивачці їжу та ліки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з 1995 року постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, є сусідкою позивачки. З ОСОБА_1 вони почали спілкуватися через її онуку ОСОБА_5, котра приблизно 10 років проживає із бабусею та допомагає їй - готує їжу, прибирає, водить по лікарях та на прогулянки. Знає, що ОСОБА_5 займалася ремонтом холодильника бабусі - викликала спеціаліста, також, наймала людей, що встановлювали пральну машинку. У помешканні позивачки свідок буває приблизно раз на місяць та іншу онучку ОСОБА_1 вона там не бачила. ОСОБА_1 скаржилася свідкові, що її друга онучка до неї не приходить та не допомагає, зокрема не відвідала її в лікарні. Про те, що квартира належить ще комусь окрім позивачки, свідкові та іншим сусідам не було відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з 1981 року, а за даними паспорту - з 1996 року, постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та є сусідкою позивачки, що живе поверхом вище. Їй відомо, що вже давно з позивачкою проживає її онучка - ОСОБА_5, яка доглядає за бабусею, усім забезпечує, готує їжу, привозить лікарів та при необхідності викликає швидку, так як бабуся самостійно вже не може з цим впоратися. Раніше бачила, що на свята до ОСОБА_1 приходила й інша онучка з дітьми, однак останні роки вона там не з*являється. Свідок, яка вже п*ять років не працює та перебуває на пенсії, відповідачку ОСОБА_3 за місцем проживання позивачки не бачила. Щодо належності квартири позивачки їй нічого не відомо, однак знає, що квитанції по оплаті комунальних послуг приходять на ім*я ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є невісткою відповідачки ОСОБА_3 та їй відомо, здебільшого зі слів відповідачки, що до часу звернення позивачки до суду з цим позовом відповідачка та її сім*я допомагали бабусі чим могли, кожного тижня возили продукти харчування, лікували за власний рахунок, робили ремонт та інше. Свідок пам*ятає, що у червні 2015 року вона та ОСОБА_3 з чоловіком разом їздили до позивачки, вони заходили до квартири та занесли сумки. Також, у серпні 2015 року відповідачка через сина свідка передавала бабусі овочі - картоплю, баклажани, перець. Весною 2014 року чоловік свідка міняв кран у квартирі ОСОБА_1, у грудні - ремонтував стільці. Пам*ятає, що у бабусі був інсульт, коли сказати не може, та ОСОБА_3 викликала їй лікаря, купувала ліки та наймала медичну сестру, що колола бабусі уколи. Однак останнім часом бабуся від допомоги відмовлялася, не відчиняла двері коли вони приїздили. Свідку відомо, що у 1995 році між сторонами було укладено договір довічного утримання, з його змістом не знайома. Також, свідок знайома з двоюрідною сестрою відповідачки - ОСОБА_5, яка невдовзі після укладення договору зі згоди сім*ї відповідачки переїхала проживати до ОСОБА_1, оскільки на той час розлучилася з чоловіком та мала трирічну дитину, та до того ж так було легше бабусі. Пізніше ОСОБА_5 стала вирішувати, коли можна прийти до бабусі, призначала час для відвідування коли вона буде вдома. Так одного разу маючи намір відвідати позивачку та почувши по телефону від ОСОБА_5 про це, вони не поїхали.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивачка у справі є її матір*ю, а відповідачка дочкою. Зазначила, що усі роки після розлучення позивачки з чоловіком вони надавали останній допомогу, чоловік з яким жила її мати, ображав її, вона захворіла, попросила їх дати гроші для викупу квартири, що вони і зробили, при цьому вирішили, що квартира залишиться онучці - відповідачці ОСОБА_3 ОСОБА_11 свідка хотіла оформити дарування квартири, але вирішили укласти договір довічного утримання, який було укладено у 1995 році, коли ОСОБА_3 була вагітна. Свідок читала зміст укладеного договору, де було вказано, що відповідачка, яка є стороною договору, має допомагати бабусі продуктами харчування, однак вони і так завжди допомагали бабусі, особисто свідок давала своїй матері гроші, продукти раз або два на тиждень, ОСОБА_3 також вкладалася у допомогу бабусі. З квартири позивачку вони не виганяли, весь час в них були добрі відносини, вони ходили до позивачки на свята, а тепер у ситуацію втрутилась племінниця свідка ОСОБА_5 Остання проживає з бабусею приблизно 15 років, на що в неї запитала дозвіл та свідок дозволила, щоб бабусі було легше у побуті, при цьому свідок знає, що ОСОБА_1 завжди поралася по господарству сама. Коли позивачка просила, вони допомагали робили ремонт, переслали підлогу у квартирі, замінювали сантехніку. ОСОБА_3 купувала ліки бабусі, коли та перенесла інсульт, привозила їй свого лікаря. Також, бабусю відповідачка возила до лісу, до лікарні у м. Єнакієве. У теперішній час мати не хоче спілкуватися зі свідком, останній раз вони бачилися у серпні 2015 року, вважає, що це відбувається через поведінку ОСОБА_5 та вплив останньої на ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що товаришує з сім*єю відповідачки та протягом останніх років була свідком їх взаємин з позивачкою, котра за власним бажанням приходила працювати на город онучки, брала собі частину врожаю, також відповідачка возила бабусі мішками та ящиками продукти харчування, домашню птицю. Взагалі у ОСОБА_1 складний характер та вона любить командувати, однак у сторін були добрі відносини, поки не почала втручатися друга онучка, відтоді бабуся не ходить в гості до ОСОБА_3 та її не пускає до себе, що відомо свідку зі слів останньої. Зазначила, що до погіршення відносин сторін свідок бувала вдома у ОСОБА_1, однак 5-7 років вона позивачку не бачила. З відповідачкою вона спілкується часто, зустрічається 2-3 рази на тиждень, тому обізнана про її справи. Зі слів відповідачки та її сім*ї свідку відомо, що ОСОБА_3 допомагала бабусі після інсульту, купувала ліки. Також знає, що між сторонами було укладено договір довічного утримання з ініціативи ОСОБА_1, від сім*ї відповідачки їй відомо, що спірну квартиру викупила ОСОБА_6 з коштів на своєму рахунку у банку.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що перебуває у дружніх відносинах з сім*єю відповідачки та їй відомо про взаємини сторін. Так, вважає, що на ОСОБА_1 чинить тиск друга онучка ОСОБА_5, якій дозволила проживати з бабусею мати відповідачки ОСОБА_6 Остання завжди допомагала матері, свідок за її проханням 4-5 років тому носила ОСОБА_1 сумки з харчами, знає, що ОСОБА_3 сиділа з бабусею після її інсульту, у січні 2016 року купувала бабусі ліки. Приблизно 3-4 роки тому сім*я відповідачки запрошувала чоловіка свідка прийти до квартири ОСОБА_1 та подивитися сантехніку, яку вони хотіли замінити, свідок туди ходила з чоловіком і тоді бачилася із ОСОБА_1 останній раз. Приблизно два роки свідок проходячи біля будинку ОСОБА_1 не бачить останню на лавочці, тому вважає, що ОСОБА_5 не випускає бабусю з квартири, хоча влітку 2015 року вона бачила ОСОБА_1 та ОСОБА_5 біля приміщення суду та бабуся була у доброму настрої та сама пересувалася з палицею.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що приблизно з 1998 року знайома з ОСОБА_3В,. ОСОБА_6, ОСОБА_5, з якими вони разом працювали на ринку, знає, що ОСОБА_5 попросилася перейти жити до бабусі, маючи власну квартиру. Відповідачка та її мати завжди передавали бабусі продукти харчування, залишали у свідка на базарі сумки, які забирала ОСОБА_5, там були овочі, птиця. Свідок та її онук і самі за проханням ОСОБА_6 носили сумки до ОСОБА_1, з якою свідок раніше проживала в одному районі. Бачила, як ОСОБА_6 з чоловіком на ринку обирали будматеріали для ремонту у позивачки. Їй відомо про випадок, коли довелося виламувати двері у квартирі ОСОБА_1, яка впала не могла підійнятися самостійно. Зі слів ОСОБА_6 знає, що у минулому році ОСОБА_1 не пустила її до квартири, коли та привезла їй продукти. Точніше періоди часу, коли відбувалися вказані нею події, не пам*ятає.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що товаришує з батьками відповідачки ОСОБА_3, яких знає по спільній роботі. ОСОБА_6 скаржилася свідкові, що ОСОБА_1 їх перестала пускати до своєї квартири, хоча до того в них були добрі відносини. Бабуся за власним бажанням трудилася на городі, бо любила землю, її ніхто не примушував, торгувала овочами та яйцями на ринку. Нещодавно свідок зустріла ОСОБА_5 у реєстраційній службі та вона їй повідомила, що оформлює бабусині документи, ОСОБА_1 свідок там не бачила. Їй відомо про існування договору довічного утримання, укладеного між сторонами, та вона знає, що сім*я відповідачки завжди допомагала позивачці.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сім*ї відповідачки ОСОБА_3, яка є її хрещеницею. Свідку відомо, що ОСОБА_1 відписала квартиру ОСОБА_3 та в них були добрі взаємини, поки не почала втручатися друга онучка. Рік тому свідок відвідувала ОСОБА_1 вони розмовляли та позивачка не скаржилася на ОСОБА_3 Знає, що відповідачка їздила до бабусі за її першим викликом, допомагала у лікуванні. Вона проживає поряд із відповідачкою та бачила як сім*я останньої грузила до машини продукти харчування, які на її думку вони завозили своїй бабусі. Раніше ОСОБА_1 завжди приїздила на город до онучки, вони з нею спілкувалися. Оскільки тепер позивачку не видно вдома у ОСОБА_3, вважає, що ОСОБА_5 не випускає бабусю з квартири.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що познайомилася з онучкою позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5, яка працює у магазині поблизу місця проживання свідка. Одного разу у жовтні 2013 року ОСОБА_5 побачила в руках у свідка паяльник по пластику, запитала про те, чи не може її чоловік прийти до квартири ОСОБА_1 та відремонтувати сантехніку. До квартири ОСОБА_1 свідок ходила разом із чоловіком, який замінив сантехнічну трубу, закріпив унітаз, відремонтував раковину у кухні, яка прийшла у непридатний стан, платила за роботу ОСОБА_5 Після того свідок ще двічі приходила до помешкання ОСОБА_1 зустрічала швидку за проханням ОСОБА_5, яка була на роботі, а також відносила ліки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що за проханням дівчини ОСОБА_5, яка працює у магазині в районі його проживання та знає його дружину, він здійснював ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_1, що мало місце у 2013 році. Так, він замінив прогнилі труби що протікали на пластикові, поміняв раковину на кухні, яка прогнила, було видно, що ніхто не доглядав за станом сантехніки. Також, він встановив новий замок у двері. Платила за роботу ОСОБА_5.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 серпня 1995 року Костянтинівською державною нотаріальною конторою був посвідчений договорі довічного утримання, № реєстру , за яким внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомості заборона (архівний запис), об*єктом обтяження є квартири за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, вул.. Ціолковського, 5-53, власником якої є ОСОБА_1 (а.с. 10).

В судовому засіданні з пояснень сторін, їх представників, показань свідків, в тому числі, свідка ОСОБА_1, встановлено, що сторонами спірного договору довічного утримання є позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 4-5), відчужувач, та відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, набувач, що не заперечувалося стороною відповідача.

Обставина укладення спірного договору довічного утримання визнана сторонами та їх представниками та у порядку ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Як вбачається з витягу технічної документації на квартиру за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, вул. Ціолковського, 5-53, станом на 28 серпня 2015 року її власником зазначено ОСОБА_1, підстава договір купівлі-продажу від 20 лютого 1991 року (а.с. 6-9).

З пояснень відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що вона не вчиняла дій щодо реєстрації на своє ім*я вказаного нерухомого майна, як і щодо переоформлення особових рахунків у комунальних службах по квартирі за вказаною вище адресою.

З наданих представником позивача копій квитанцій про оплату комунальних послуг за період 2000-2016р.р. вибірково (а.с. 112-145), вбачається, що власником особових рахунків за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, вул. Ціолковського, 5-53, по червень 2016 року включно є ОСОБА_1

Доводи представника відповідача з приводу того, що за змістом цих квитанцій неможливо визначити особу-платника вартості комунальних послуг як витрат по утриманню спірного майна у вказаний проміжок часу суд до уваги не бере, оскільки в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що від часу укладення спірного договору по теперішній час самостійно оплачує за комунальні послуги та зверталася за оформленням субсидії. Вказані пояснення узгоджуються із поясненнями відповідачки ОСОБА_3, яка пояснила в судовому засіданні на запитання представника позивача, що не несе витрат по утриманню спірної квартири.

Згідно копії рішення виконкому Костянтинівської міської ради № 485 від 19 грудня 1990 року ОСОБА_1 (а.с. 49) надано дозвіл на купівлю квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до копії сповіщення філії ощадного банку №2966 від 31 січня 1991 року (а.с. 50, 81) з рахунку ОСОБА_6 перераховано кошти в сумі 5122,59 руб. на купівлю квартири на ім*я ОСОБА_1

Згідно копії квитанції ВРЖО до приходного касового ордеру № 826 від 10 грудня 1990 року (а.с. 50) прийнято від ОСОБА_1 за повне оформлення документів на купівлю квартири 67, 25 руб.

Щодо вказаних вище документів, наданих стороною відповідача (а.с. 49-50, 81), представником позивача зроблено зауваження з приводу невідповідності на його думку проклейки чеків в оригіналі технічного паспорту на домоволодіння по ул. 13-ти розстріляних, 16-а, м. Костянтинівка на ім*я власника ОСОБА_6, що був наданий на огляд суду, та їх розміщенням на ксерокопії.

Судом було з*ясовано у сторін їх представників наявність заяв про призначення експертизи до закінчення розгляду справи по суті, однак таке клопотання до суду не надійшло.

Даючи оцінку належності вищезазначених доказів, суд, який у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, зазначає, що вказані квитанції на думку суду не містять інформації щодо предмета доказування, оскільки не підтверджують доводів заперечень відповідачки по суті позову про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на спірний об*єкт нерухомості.

З повідомлення Костянтинівської ДНК на адресу ОСОБА_1 за № 2094/01-06 від 01 грудня 2015 року (а.с. 11) вбачається, що посвідчені або видані нотаріусами Костянтинівської ДНК у період з 1944 по 1995 включно роки документи були передані до Донецького державного архіву за адресою: м. Донецьк, вул. Ніжнєудінська, 3, куди рекомендовано звернутися позивачці для отримання примірника спірного договору.

Згідно відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву за № 463/01-12 від 11 серпня 2016 року (а.с. 103) всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву у м. Донецьку, доступ до яких відсутній.

Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, від 2 грудня 2015 року № 1275-р м. Донецьк включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція та органи держаної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проведення антитерористичної операції на територіях, визначених Кабінетом міністрів України, та той факт, що проведення антитерористичної операції не припинено до наступного часу, суд визнає загальновідомими обставинами, які доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР 1963 року за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Статтею 426 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу). В договорі довічного утримання повинна бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, що визначається за згодою сторін, а також види матеріального забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві, та їх грошова оцінка, яка визначається за згодою сторін.

Оскільки жодною із сторін у ході судового розгляду справи не було заявлено про недотримання встановлених законом норм при укладенні спірного договору довічного утримання чи про наявність підстав для визнання його недійсним, суд виходить з того, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір довічного утримання від 07 серпня 1995 року, посвідчений нотаріально Костянтинівською ДНК, відповідає вимогам ст.ст. 425, 426 ЦК УРСР 1963 року. За таких обставин суд вважає встановленим, що у спірному договорі згідно вимог закону були зазначені оцінка відчужуваного майна, визначена за згодою сторін, а також види матеріальногозабезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві, та їх грошова оцінка, визначені за згодою сторін.

З цих підстав суд не приймає до уваги та вважає неспроможними доводи відповідачки та її представника щодо обсягу її обов*язків як набувача за договором довічного утримання. Так, у судовому засіданні на запитання свого представника відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що в укладеному договорі не було передбачено конкретних обов"язків надання допомоги, вона лише пам"ятає, що нотаріус усно роз"яснила, що тепер вона має відвідувати бабусю та по можливості їй допомагати, не чіпати бабусю поки вона жива та поховати після смерті. Суд зауважує, що зазначення видів матеріального забезпечення, що надаватимуться набувачем майна відчужувачеві, визначених за згодою сторін, є обов*язковою умовою договору довічного утримання та не можуть бути невизначеними у договорі чи повідомленими нотаріусом усно.

Крім того, такі твердження відповідачки суперечать показанням свідка ОСОБА_6, допитаної в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача, яка суду пояснила, що читала зміст укладеного сторонами договору довічного утримання, де було вказано, що відповідачка набувач за договором, має допомагати бабусі продуктами харчування.

Доводи представника відповідачки про те, що позивачкою не доведено необхідність у догляді та наданні допомоги за договором довічного утримання за умови відсутності цьому документального підтвердження медичних висновків, суд до уваги не бере, оскільки у діючому на момент укладення сторонами договору довічного утримання ЦК УРСР 1963 року визначено, що відчужувачем за договором може бути особа, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (ст. 425). Тому, позивачка, якій на час укладення договору виповнилося 66 років, на переконання суду відповідала віковому критерію.

Як зазначено у ст. 428 ЦК УРСР 1963 року договір довічного утримання може бути розірваний: за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов'язків, взятих ним на себе за договором; за вимогою набувача майна, якщо з незалежних від нього обставин його майновий стан змінився настільки, що він не має змоги надавати відчужувачеві обумовлене забезпечення. При розірванні договору з зазначених вище підстав будинок повинен бути повернутий відчужувачеві. Витрати по утриманню відчужувача, зроблені набувачем майна до розірвання договору, не відшкодовуються.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного колексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов*язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з вимог ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачу) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчуджувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання у зв"язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов"язків за договором, відчуджувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчуджувача, не підлягають поверненню.

Частиною 1 ст.10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як а підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов*язання (неналежне виконання).

Крім того, згідно з ч.2 ст.614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов*язання (ч.2 ст.614 ЦК України).

Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов*язана довести належне виконання умов договору довічного утримання, а саме, подати докази надання відчужувачу щомісячного матеріального забезпечення, а також іншого догляду, визначеного умовами договору.

Позивачка зазначає, що обов*язки за договором відповідачка не виконує, жодним чином не забезпечує належною допомогою ні в матеріальному вигляді, ні в грошовому вигляді, ні доглядом, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

З пояснень відповідачки в судовому засідання встановлено, що дії, які вона вживала на виконання умов договору довічного утримання не мали постійного характеру, вчинялися разово та не періодично. Так, відповідачка утруднилася назвати точні періоди надання допомоги, суми грошових коштів, які за її твердженням на початку після укладення договору навала позивачці, а відомості про передання позивачці сумок із овочами з городу та продуктів домашнього господарства як дії на виконання обов*язків набувача суд не приймає, оскільки з пояснень сторін, свідків в суді вставлено, що позивачка вкладала свою фізичну працю для їх здобутку.

В розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України відповідачкою не було надано суду доказів надання нею систематично матеріального забезпечення позивачці. Виходячи із змісту положень ст. 57 ЦПК України, такими доказами можуть бути: квитанції за грошовими переказами відповідачки на ім*я позивачки, фіскальні чеки на придбання для позивачки продуктів харчування, ліків, тощо, а також інші фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують заперечення відповідача.

Крім того, відповідачка не заперечувала в судовому засіданні, що не несла та не несе витрат по утриманню спірного майна, на яке нею набуто право власності, а також, що здебільшого допомогу позивачці надавала її мати, яка не є стороною договору довічного утримання та з якою не було укладеного договору про передачу обов*язків набувача за договором за згодою відчужувача у відповідності до вимог ст. 752 ЦК України, про що зазначили у своїх поясненнях і свідки з боку відповідачки ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 У своїх поясненнях свідки з боку відповідачки показали, що їм було відомо про факт укладення спірного договору та відповідачка на їх думку належним чином виконувала свої зобов*язання за договором довічного утримання, проте покази цих свідків є не конкретними, в загальних висловах і не свідчать про систематичність виконання зобов*язань, при цьому вказані свідки зазначали що про надання допомоги відповідачкою позивачці ОСОБА_1 їм відомо здебільшого зі слів членів сім*ї ОСОБА_3, вказуючи що допомогу надавали «вони», «Байдак Галина», "сім*я відповідачки", а свідок ОСОБА_6 вказувала, що вона особисто надавала гроші та харчі своїй матері.

За показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 матеріальна допомога позивачці надавалась усіма членами сім*ї відповідачки, що вказує на надання такої допомоги як родичці, а не у зв*язку з укладеним договором.

Саме відповідачка на підтвердження факту виконання нею умов договору повинна була забезпечити оформлення факту передачі готівкових коштів позивачці ОСОБА_1, якщо таке мало місце, відповідним письмовим документом (розпискою, тощо), оскільки між ними склалися правовідносини, не як онучки та бабусі, а як сторін договору з відповідними правами та обов*язками.

Також, з пояснень свідків ОСОБА_17, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 самостійно чи за допомогою третіх осіб вживала дій щодо організації побуту, проведення необхідних ремонтних робіт, лікування, тому є неспроможними доводи сторони відповідача про повне забезпечення позивачки необхідною допомогою.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є безпосередніми сусідами позивачки, наголошували у своїх поясненнях, що відповідачку ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_1 вони не бачили, а свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 скаржилася їй на відповідачка, яка її не відвідує.

Наведені обставини свідчать про невиконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх обов*язків як набувача за договором довічного утримання, не спроможність захистити права та інтереси позивачки, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, внаслідок чого вищезазначений договір довічного утримання підлягає розірванню.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що одержання допомоги та забезпечення позивачкою ОСОБА_1 з боку її другої онучки ОСОБА_5, слід розцінювати як дії на виконання відповідачкою своїх обов*язків за спірним договором, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України прирозірванні договору зобов"язання сторін припиняються.

Оскільки судом встановлені підстави для розірвання договору довічного утримання, то квартира за адресою: АДРЕСА_3, підлягає поверненню у власність позивачки.

Аналізуючи доводи представника відповідача про те, що за відсутності примірника спірного договору довічного утримання, укладеного між сторонами, та без з*ясування його змісту неможливо повноцінно вирішити спір між сторонами, суд зауважує, що статтею 15 ЦК України гарантоване право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так само, згідно положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Позивачка, яка вважає, що її право на матеріальне забезпечення, догляд і необхідну допомогу є порушеним з боку відповідачки, звернулася до суду за його захистом за умови відсутності примірника спірного договору довічного утримання та при судовому розгляді справи були використані передбачені цивільно-процесуальним законодавством можливості одержання тексту договору, що не дали результату через його втрату відповідачкою, про що вона вказала у письмових поясненнях на ухвалу суду про витребування доказів (а.с. 30), а також у судовому засіданні, та через відсутність доступу у теперішній час до архівосховищ нотаріального архіву в м. Донецьку (а.с. 103), що знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, що склалися незалежно від волі позивачки, суд не може відмовити у захисті її цивільного права, гарантованого їй Конституцією України, з урахуванням засад розумності та справедливості, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи висновок суду про невиконання своїх обов*язків за договором довічного утримання відповідачкою у справі.

У зв*язку із задоволенням кількох позовних вимог немайнового характеру в силу ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивачки в дохід держави недоплачену суму судового збору в сумі 551, 20 грн., а також стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати, пов*язані зі сплатою судового збору у загальному розмірі 1102, 40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 07 серпня 1995 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, посвідчений державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори, № реєстру , внутр. № 79011С3122F34С2С6Е2D, архівний номер 3634298DONETSK2501, архівна дата 16.01.2002 1:43, скасувавши заборону відчуження нерухомого майна (архівний запис) - квартири за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер обтяження 2410114.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася 04 січня 1929 року у с. Роксоляни Овідіопільського району Одеської області, ІНН НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_4, яка складається з двох кімнат (53-5, 53-6), коридору (53-1), ванної (53-2), туалету (53-3), кухні (53-4), шафів (53-7, 53-8, 53-9) - житловою площею 29,6 кв.м, загальною площею 46,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 551 (п*ятсот п*ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) витрати пов*язані зі сплатою судового збору в загальній сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення..

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 12 жовтня 2016 року. Повний текст рішення суду виготовлений 17 жовтня 2016 року.

Суддя