Справа № 377/1055/15-ц Головуючий у І інстанції Теремецька Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/801/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 51 10.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Вербовій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з ОСОБА_3 з 21 квітня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4.

07 липня 2010 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду.

Зазначала, що до початку 2011 року відповідач рідко намагався спілкуватися з сином, а з вересня 2011 року взагалі припинив відвідувати дитину та спілкуватись із нею, хоча позивач не чинила ніяких перепон у його участі у вихованні дитини.

В той же час, оскільки відповідач, як батько їх спільної дитини, не бажав добровільно надавати належну матеріальну допомогу на утримання сина, ОСОБА_2 в 2010 році звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, але і після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач постійно ухилявся від надання матеріальної допомоги на сина, внаслідок чого з 2010 року станом на 8 червня 2015 року його заборгованість по аліментам склала 42 127,13 грн.

Вказувала, що відповідач не піклується про стан здоров'я дитини, не цікавиться проблемами та успіхами у навчанні і житті, спорті, взагалі не виявляє бажання бачити дитину. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов'язків на протязі багатьох років, небажання працювати, надавати матеріальну допомогу на сина, піклуватися про нього, приймати участь у його вихованні та дбати за його розвиток і майбутнє, що відповідно до ст. 164 СК України є достатніми підставами для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, тривалий час не спілкується із дитиною та не піклується про неї, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, його представника та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорюються.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 21 квітня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

07 липня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 10).

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 залишився проживати із матір»ю.

26 жовтня 2012 року ОСОБА_6 уклала новий шлюб із ОСОБА_7 (а.с.12).

З акту обстеження житлових умов проживання № 01-19/66 від 05.08.2015 року у квартирі АДРЕСА_1, встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає у вказаній квартирі разом із своєю матір'ю ОСОБА_2, вітчимом ОСОБА_7, молодшим братом ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабусею ОСОБА_9 (а.с. 26).

Як зазначено у довідці УПФУ в м.Славутичі Київської області, ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФУ в м.Славутичі Київської області як одержувач пенсії по інвалідності, розмір якої становить 1414,01 гривень(а.с. 18).

Згідно характеристики з місця роботи, ОСОБА_2 працює в ТОВ ВКФ «Промкомплект» на посаді інженера з якості з 1 вересня 2015 року. За період роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.19).

Як вбачається з педагогічної характеристики дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Центр розвитку дитини» м.Славутича, який відвідував ОСОБА_4, фізичний розвиток дитини відповідає віку. ОСОБА_5 завжди охайний, доглянутий, доброзичливий, має велику кількість сучасних розвивальних ігор та іграшок, проживає у неповній сім'ї, з матір'ю та вітчимом, батьки розлучені. Батько ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в ДНЗ «Центр розвитку дитини» декілька разів приходив за хлопчиком в 2010-2011 році. (а.с.13).

Відповідно до характеристики ЗОСШ № 1 м.Славутича на учня 2-Б класу ОСОБА_4, він навчається в школі з 01 вересня 2013 року, характеризується позитивно. Матір ОСОБА_2 надає належну увагу вихованню сина, цікавиться шкільним життям, відвідує батьківські збори. За час навчання батько ОСОБА_3 школу не відвідував, з класним керівником та вчителями не спілкувався ( а.с.14).

Як зазначено у довідці спортивного клубу дзюдо «Атом» м.Славутича № 58 від 04 червня 2015 року, ОСОБА_4 є учнем КДЮСШ м.Славутича, відділення дзюдо з вересня 2013 року. За період навчання на навчально-тренувальні заняття з дзюдо батьківські збори, змагання дитини супроводжували мати ОСОБА_2 та вітчим ОСОБА_7. Протягом цього часу батько дитини ОСОБА_3 не був присутній на місці проведення занять, змагань а також на батьківських зборах (а.с.15 ).

Відповідно до характеристик відповідач ОСОБА_3 за місцем проживання і роботи з 16 квітня 2015 року характеризується позитивно ( а.с.97, 118).

Станом на 09 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 із сплати аліментів на користь ОСОБА_2 складає 48 323,9 гривень (а.с. 113-114).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться долею сина, не піклується про його здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не дбає про нього, не сплачує аліменти, не забезпечує матеріально, тому позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 є доцільним і відповідає інтересам дитини(а.с. 124).

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в позові, і при цьому виходив з того, що хоча відповідач і неналежним чином виконував свої батьківські обов'язки по вихованню дитини, не піклувався про її духовний та фізичний розвиток, однак позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом, що в даному випадку є недоцільним.

З врахуванням обставин, встановлених при апеляційному розгляді, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, доведені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Відповідно до роз»яснень, наданих в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальноосвітніх норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожний окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи відповідно до вимог ст..171 Сімейного кодексу України суд першої інстанції заслухав дитину - ОСОБА_4, який пояснив, що рідний батько ОСОБА_3 востаннє з ним спілкувався коли ходив у дитячий садок, тобто в період 2010 - 2011 роки.

Встановлено, що з часу навчання дитини в школі з 1.09.2013 року ОСОБА_3 як батько дитину не відвідував, участі в його вихованні не приймав.

Орган опіки піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 та вказав, що це відповідає інтересам дитини.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В порушення вимог вказаної норми матеріального права суд першої інстанції у рішення не навів мотиви непогодження із цим висновком.

Також при апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_3 на протязі 2007 - 2016 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст..ст.121, 122, 124, 127, 130, 173, 178 КПАП України, в тому числі за появу в стані алкогольного сп»яніння у громадських місцях, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп»яніння.

На час вирішення спору ОСОБА_3 з 25 грудня 2015 року з місця роботи - ТОВ «ДІОРО», де він працював на посаді монтажника 4 розряду, звільнений за закінченням строку трудового договору і на даний час перебуває на обліку в Славутицькому міському центрі зайнятості.

Посилання ОСОБА_3 на те, що позивач після розірвання шлюбу перешкоджала йому у спілкуванні із сином, належними і допустимими доказами не підтверджені.

Так, відповідачем не надано доказів, що він з липня 2010 року до звернення позивача із позовом в суд в вересні 2015 року по питанню визначення способів участі у вихованні дитини звертався до органу опіки і піклування чи суду, як це передбачено ст..ст.158, 159 Сімейного кодексу України.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач має бажання брати участь у вихованні та утриманні дитини ґрунтується лише на поясненнях відповідача, який з липня 2010 року по час вирішення спору ніяких дій, які-б свідчили про його бажання приймати участь у вихованні дитини не вчинив.

Про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини свідчить також та обставина, що він за період з 2010 року по даний час має заборгованість із сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, розмір якої з лютого 2010 року по червень 2015 року становить 42 127грн.(а.с.28-29).

Таким чином, факти ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини з 2011 року підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Сукупність вказаних доказів свідчить про винну поведінку ОСОБА_3 як батька дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, а тому колегія суддів вважає, що відповідно до ст..164 Сімейного кодексу України відповідач як особа, що ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, підлягає позбавленню батьківських прав.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно з»ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити і позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Славутич Київської області.

Згідно із ст..ст.84, 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати - витрати на правову допомогу у розмірі 2000грн.

Вказаний розмір витрат на правову допомогу підтверджується письмовими доказами (а.с.108-110, 150) і узгоджується із положеннями про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст..ст.207, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 грудня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Славутич Київської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: