Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи неодноразово уточнювала, та остаточно просила стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування шкоди, завданої злочином, на свою користь: кошти, витрачені на ліки та лікування за період із 14 травня 2011 року до 03 квітня 2013 року, у сумі 6 793 грн 04 коп.; кошти, витрачені на лікування за період із 06 до 09 жовтня 2013 року у сумі 9 367 грн 85 коп.; кошти, витрачені на лікування в стаціонарному відділенні Барської ЦРЛ у період із 30 січня 2014 року до 10 лютого 2014 року та у період із 14 травня 2014 року до 23 травня 2014 року у сумі 1 318 грн 32 коп.; втрачений нею заробіток у сумі 9 087 грн 08 коп.; кошти щодо забезпечення її сина у сумі 24 489 грн 90 коп.; 3 тис. грн на правову допомогу адвоката у кримінальній справі; 150 грн на оформлення довіреності; компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 60 тис. грн та 4 тис. грн на оплату правової допомоги представника у цивільній справі, а всього - 118 206 грн 19 коп. Крім того, просила залишити без розгляду позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» (далі - ПАТ «СК «ТАС»).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 23 липня 2015 року задоволено клопотання позивача, позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «СК «ТАС» залишено без розгляду.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 17 479 грн 21 коп. на відшкодування завданої злочином майнової шкоди у вигляді витрат, пов'язаних із лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я; 9 087 грн 08 коп. на відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку (доходу); 7 150 грн понесених судових витрат на правову допомогу; 45 тис. грн завданої злочином моральної шкоди, а всього - 78 716 грн 29 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року змінено рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Зменшено суму, стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, на відшкодування завданої моральної шкоди до 25 тис. грн.

Скасовано рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку (доходу) та стягнення понесених судових витрат на правову допомогу.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку (доходу).

Позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правову допомогу у цивільній справі у сумі 4 тис. грн.

Закрито провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на правову допомогу у кримінальній справі у сумі 3 150 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір у сумі 974 грн 40 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий апеляційний розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У судовому засіданні представник позивача уточнив вимоги касаційної скарги та остаточно просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 61 ЦПК Українивирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 23 ЦК Українипередбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК Українирозмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в рамках заявлених вимог в залежності від характеру та об'єму спричинених потерпілому фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному окремому випадку ступеня вини відповідача і інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, значних вимушених змін в його життєвих та виробничих відношеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК Українифізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом установлено, що 14 травня 2011 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 210199, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Червоноармійській у м. Бар Вінницької області, порушив Правила дорожнього рухуУкраїни, не впорався з керуванням транспортного засобу, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3

ОСОБА_4 відшкодував ОСОБА_3 5 тис. грн завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 24 липня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням відносно нього ст. ст. 75, 76 КК України, а саме: звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з дворічним іспитовим строком, протягом якого його зобов'язано повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У результаті указаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертної комісії від 20 травня 2015 року № 163-к належать до тяжких тілесних ушкоджень. Вказаним висновком експертна комісія підтвердила висновки, викладені у висновках експерта від 14 березня та 18 квітня 2013 року № 36-к та від 20 червня 2014 року № 78-к та доповнила їх даними про травматичне походження патології правого колінного суглоба ОСОБА_3

У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач понесла вимушені витрати на лікування. Так, за період із 14 травня 2011 року до 13 квітня 2012 року нею витрачено 11 022 грн 24 коп., а також за період із 03 квітня 2013 року до 15 квітня 2013 року - 770 грн 80 коп. витрат на лікування в неврологічному відділенні КУ «Барська ЦРЛ».

Таким чином, судом установлено, що розмір шкоди за придбані ліки та проходження лікування за період із 14 травня 2011 року до 03 квітня 2013 року становить 6 793 грн 04 коп. із врахуванням сплачених відповідачем позивачу 5 тис. грн (11 022 грн 24 коп. + 770 грн 80 коп. - 5 000 грн = 6 793 грн 04 коп.).

Крім того, у період із 06 до 09 жовтня 2013 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, де 07 жовтня 2013 року їй було проведено операцію - артроскопію правого колінного суглоба, резекцію заднього рогу медіального меніска, резекцію тіла латерального меніска. У подальшому вона проходила курс реабілітаційних заходів та продовжувала амбулаторне лікування, розмір витрат на проведення операції та проходження курсу лікування становить 9 367 грн 85 коп.

Також установлено, що ОСОБА_3 додатково проходила лікування в стаціонарному відділенні Барської ЦРЛ у період із 30 січня до 10 лютого 2014 року та у період із 14 до 23 травня 2014 року, де їй постановлено діагноз стійкі наслідки закритої черепно-мозкової травми забою головного мозку.

ОСОБА_3 проходила курс лікування відповідно до призначень лікаря, під час якого було витрачено грошові кошти у сумі: 474 грн 50 коп. - під час першого лікування; 843 грн 82 коп. - за друге лікування, а всього - 1 318 грн 32 коп.

Вищевказані суми витрат підтверджуються наданими позивачем відповідними доказами, а саме: квитанціями, товарними чеками, виписними епікризами, медичними довідками і виписками, які містяться у справі.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, правильним є висновок суду про стягнення з відповідача 17 479 грн 21 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Стягуючи з відповідача на користь позивача втрачений заробіток (дохід) у розмірі 9 087 грн 08 коп., суд обґрунтовано виходив із наявності підстав, передбачених ст. 1195 ЦК України, та тієї обставини, що ОСОБА_3 у період із травня 2011 року до березня 2012 року знаходилася на лікуванні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на роботу не ходила, отримувала грошові кошти за листками непрацездатності. Так, за вказаний період їй було нараховано та виплачено 6 401 грн 92 коп., що підтверджується довідкою з місця роботи КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Барського району» від 03 грудня 2012 року № 237. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив: із травня до вересня 2011 року - 960,00 грн; із жовтня до листопада 2011 року - 985,00 грн; грудень 2011 року - 1 004,00 грн; із січня до березня 2012 року - 1 073,00 грн, тому різниця між розміром мінімальної заробітної плати та виплатою по лікарняних листах у результаті ДТП становить 4 591 грн 08 коп.

При цьому суд взяв до уваги, що із квітня 2012 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області та отримує пенсію по інвалідності, яка пов'язана з ДТП, у період із квітня до грудня 2012 року вона отримала пенсію у загальній сумі 7 989 грн 07 коп. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив: із квітня до червня 2012 року - 1 094,00 грн; із липня до вересня 2012 року - 1 102,00 грн; із жовтня до листопада 2012 року - 1 118,00 грн; грудень 2012 року - 1 134,00 грн, тому різниця між розміром мінімальної заробітної плати та отриманою пенсією по інвалідності складає 1 968 грн 93 коп. Разом із тим згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати у період із січня до жовтня 2013 року щомісячно становив 1 147 грн, що в загальній сумі становить 11 470,00 грн. За вказаний період ОСОБА_3 отримувала пенсію у розмірі 994,00 грн щомісячно, що в загальній сумі становить 9 940,00 грн та підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області від 17 жовтня 2013 року № 2174. Отже, за вказаний період різниця між розміром мінімальної заробітної плати та отриманою пенсією по інвалідності становить 153,00 грн, що в загальній сумі становить 1 530,00 грн. За період із 01 листопада 2013 року до 30 квітня 2014 року різниця між отриманою пенсією та мінімальною заробітною платою (прожитковим мінімумом) склала 998 грн.

Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги. На обґрунтування такого висновку суд правильно зазначив, що під час досудового розслідування та розгляду судової справи ОСОБА_3 користувалася правовою допомогою представника ОСОБА_5 та адвоката Білоус А.П., при цьому нею було сплачено кошти за оформлення довіреності нотаріусу у розмірі 150 грн, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Барського районного нотаріального округу від 06 серпня 2011 року, та гонорар адвокатові в сумі 3 тис. грн. Оскільки ухвалою апеляційного суду Вінницької області вирок Барського районного суду Вінницької області від 24 липня 2013 року скасовано в частині задоволення цивільного позову, а справу в цій частині направлено на новий розгляд у порядку цивільного судочинства, тому суд обґрунтовано вважав, що ОСОБА_3 понесла вказані витрати саме на правову допомогу в межах цієї справи, що передбачено ст. 79 ЦПК України, а тому вони підлягають стягненню з відповідача.

Дійшовши висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд правильно керувався ст. ст. 22, 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди у сумі 45 тис. грн, суд виходив з принципів розумності і справедливості та урахував, що вона перенесла фізичний біль та страждання, які зазнала у зв'язку з каліцтвом; внаслідок отриманих травм довгий час лікувалась в умовах амбулаторії та стаціонару, отримала групу інвалідності; позбавлена на теперішній час права на працю, оскільки не може повернутися до своєї колишньої роботи; змінився її спосіб життя; не може відновити звичний ритм життя, який мала раніше; перенесла додаткову операцію; позбавлена можливості вести активний спосіб життя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 24 489 грн 90 коп. на утримання неповнолітнього сина позивача, суд правильно виходив із безпідставності зазначених позовних вимог, оскільки стягнення таких не передбачено чинним законодавством України.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і законними, адже підтверджуються матеріалами справи.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, всупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позивачем вимог, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Зокрема, помилковим є висновок суду про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 25 тис. грн, а висновок суду про те, що під час збільшення цих позовних вимог позивач не навів обгрунтування, спростовується змістом уточнених позовних вимог, наданих позивачем під час розгляду справи, поясненнями та встановленими обставинами справи.

Висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення втраченого заробітку на підставі ст. 1195 ЦК України у звязку з їх недоведеністю не узгоджуються із наявними у справі доказами, тому у цій частині позовних вимог правильним, законним та обгрунтованим є рішення суду першої інстанції.

Крім того, помилковим є висновок апеляційного суду про закриття провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги у сумі 3 150 грн із тих підстав, що, на думку суду, ці витрати понесені у кримінальній справі, тому стягнення цих витрат передбачено главою 8 КПК України і вони не підлягають стягненню у цій справі. Однак поза увагою і відповідною правовою оцінкою суду залишилося обгрунтування позивачем підстав для стягнення цих витрат, а саме як завданої майнової шкоди.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року скасувати, рішення Барського районного суду Вінницької області

від 25 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак