Справа №488/5594/14-ц 17.10.2016 17.10.2016 17.10.2016
Провадження №22-ц/784/2232/16
Справа 488/5594/14-ц
Провадження №22-ц/784/2232/16 Суддя по 1 інстанції Безпрозванний В.В.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

17 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів - Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання сина з ним.

Позивач зазначав, що з 2008 року по 2011 рік проживав з ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказував, що після припинення спільного проживання з відповідачем у 2011 році син залишився проживати із матірю.

У звязку з тим, що ОСОБА_5 перешкоджала йому у спілкуванні та вихованні дитини, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 220 від 23 березня 2012 року, а потім і рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2012 року визначено його участь у вихованні сина шляхом надання можливості побачень з дитиною кожного першого та третього тижня місяця з вівторка по суботу з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., та з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без права вивозу малолітнього за межі м. Миколаєва та з правом зміни порядку спілкування за взаємною згодою батьків.

Не дивлячись на це, протягом трьох років, ОСОБА_5, з якою проживає дитина, перешкоджала йому брати участь у вихованні сина та у їх зустрічах.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання рішення суду, він працює, проживає у власному будинку, де створені необхідні умови для проживання та виховання сина, позивач просив визначити місце проживання сина з ним м. Новоукраїнка Кіровоградської області.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача посилався на необґрунтованість її доводів.

-2-

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч.1 ст. 141 СК України).

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а проживаючий з дитиною батько не має права перешкоджати їх спілкуванню.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років (й до 14 років), визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, містить принцип, згідно з яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише за наявності виняткових обставин.

Проте, таких обставин судом не встановлено.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 2008 року по 2011 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

20 червня 2011 року у них народився син ОСОБА_6, який з 2011 року, після припинення сторонами спільного проживання, залишився проживати з матірю ОСОБА_5 (а.с.6)

У звязку з тим, що відповідач перешкоджала позивачу у спілкуванні та вихованні сина, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 220 від 23 березня 2012 року, а потім і заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2012 року, яке набрало законної сили 31 липня 2012 року визначено участь ОСОБА_2 у вихованні сина шляхом надання можливості побачень з дитиною кожного першого та третього тижня місяця з вівторка по суботу з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., та з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без права вивозу малолітнього за межі м. Миколаєва та з правом зміни порядку спілкування за взаємною згодою батьків (а.с.20, 22-23).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2013 року відмовлено у позові ОСОБА_2 про передачу сина для проживання з ним (а.с.44-46).

Рішенням того ж суду від 18 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 28 лютого 2013 року, стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 800 грн., до повноліття дитини, починаючи з 23 листопада 2012 року (а.с.47).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проживає в належному йому на праві власності житловому будинку № 4 по вул. Раскової в м. Новоукраїнка Новоукраїнського району Кіровоградської області, із 03 травня 2008 року він працює на посаді агронома у Фермерському господарства «Махно»; за місцем проживання та роботи характеризується позитивно; на обліку у наркологічному диспансері та у лікаря психіатра не перебуває (а. с.7, 9-10 90-92).

-3-

ОСОБА_5 із 17 квітня 2007 року зареєстрована як фізична особа підприємець, за місцем проживання характеризується позитивно; до кримінальної відповідальності не притягувалася; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а. с. 50, 72-73, 80).

З пояснень представника відповідача ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, слідує, що ОСОБА_5 проживає разом із сином за місцем реєстрації: АДРЕСА_1. Іншого матеріали справи не містять.

Висновком органу опіки та піклування Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року №01-32/50/2 на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання та матеріального положення батька, встановлено про можливість проживання ОСОБА_6 з батьком (а.с. 12).

Проте, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд обґрунтовано відхилив зазначений висновок органу опіки і піклування, оскільки орган опіки та піклування не врахував шестирічного віку дитини, період окремого проживання від батька, який є значним, виховування дитини лише матірю та не навели виняткових обставин, за яких малолітня дитина має бути розлучена зі своєю матір'ю

На підтвердження факту ухилення відповідача від виконання судового рішення про усунення перешкод щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та наявності перешкод у спілкування з сином позивач надав суду акти складені прокурором прокуратури Корабельного району м. Миколаєва та начальником служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради від 27 вересня, 25 жовтня та 05 листопада 2012 року, акти, складені начальником служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради від 16 вересня, 17 вересня, 18 вересня та 19 вересня 2014 року (а.с.13 19).

Між тим, дані акти, зі змісту яких слідує неможливість спілкування батька з дитиною у звязку з відсутністю відповідача за місцем проживання на час їх складання, на думку колегії суддів, не є беззаперечними обставинами, які свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення суду та є достатньою підставою для передачі дитини, якій виповнилося лише шість років, для проживання з батьком згідно ч. 4 ст. 159 СК України. Тому суд першої інстанції вірно застосував норми ч. 4 ст. 159 СК України.

Також, саме по собі внесення до ЄРДР заяви позивача про невиконання відповідачем судового рішення від 20 липня 2012 року не є тою виключною обставиною, за наявності якої дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як встановлено, за місцем проживання обох батьків створені належні житлово-побутові умови для проживання дитини. Однак, виходячи із інтересів шестирічного сина сторін, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доцільним його проживання разом з матірю.

Отже, враховуючи вік дитини, її постійне проживання з матірю, інтереси дитини, сам факт розлучення дитини з матір'ю є психотравмуючим фактором.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі, та прийшов до вірного висновку про доцільність проживання малолітньої дитини з матір'ю, виходячи із інтересів дитини. За місцем їх проживання дитині створені необхідні умови для фізичного, розумового та морально - психологічного розвитку.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів у справі, висновків суду не спростовують і не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому правових підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

-4-

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_8