У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушення права власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 1 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просив суд усунути порушення його права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2, шляхом зобов'язання її перенести свій паркан за межу його земельної ділянки, зробивши доступними межові знаки № № 8, 9, 10, звільнити межу від кущів та дерев, які заважають проводити прямі лінії між межовими знаками відповідно до плану та схеми земельної ділянки, а також стягнути з останньої відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у лютому 2011 року він отримав два державні акти про право власності на земельні ділянки площами 0,25 га та 0,38 га по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, яка є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановила металевий паркан на бетонованих металевих стовпцях таким чином, що належні йому межові знаки № № 8, 9, 10 знаходяться на її території, а прямі межові лінії між знаками 8-9, 9-10, 10-11 стали дугоподібної форми та заходять вглибину його території на 35 см, що призвело до захоплення відповідачем його земельної ділянки загальною площею приблизно 15 кв. м.

Відповідач не бажає вирішити спір мирним шляхом, на його зауваження реагує агресивно із застосуванням фізичної сили, що завдає йому моральних страждань.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 5 червня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 1 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Усунено порушення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 перенести паркан в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № 6 і № 5, № 3 і № 4, що відображено в схемі додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ліквідувати 3 акації та три кущі смородини між межовими знаками № 6 і № 5 на спільній межі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.109 ЗК України дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах. Кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом положень ч. 1 ст. 15, ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до висновку призначеної апеляційним судом судової земельно-технічної експертизи паркан між земельними ділянками сторін встановлено не по межовим знакам, а з пересуванням в бік земельної ділянки позивача від 5 см до 31 см, внаслідок чого його земельна ділянка зменшилась на 15 кв.м, що призвело до порушення його прав та завдання моральної шкоди, розмір якої оцінено судом у 500,00 грн.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду про допущене відповідачем порушення прав власності позивача на земельну ділянку, яке полягає у встановленні паркану між їх земельними ділянками не у відповідності з межовими знаками.

Посилання заявника на необґрунтоване стягнення на користь позивача моральної шкоди фактично зводяться до переоцінки доказів, які були оцінені апеляційним судом під час визначення її розміру, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Не можна погодитись і з доводами касаційної скарги про те, що вирішення апеляційним судом питання про розподіл судових витрат є виходом за межі позовних вимог, оскільки вирішення цього питання апеляційним судом у разі ухвалення нового рішення покладено на апеляційний суд ч. 5 ст. 88 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень в оскаржуваній частині без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 1 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова