РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" ПАТ „Українська залізниця" про скасування наказу про оголошення догани, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить скасувати наказ № ЛВЧДК-3-07/158 від 27.10.2015 року „Про дисциплінарне стягнення" про оголошення йому догани; визнати його звільнення незаконним, поновити його на роботі; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

При цьому посилається на те, що 20.10.1993 р. його було прийнято на роботу за безстроковим трудовим договором до вагонної дільниці Одеса - Головна Одеської залізниці зарядником вогнегасників. З 11.03.1994 р. працював провідником, а 05.06.2000 р. його переведено провідником по контракту по 05.06.2003 р., 27.07.2003 р. укладено новий контракт строком по 26.07.2004 р. та продовжено термін дії до 26.07.2007 р.

27.07.2007 року було укладено новий контракт №986/2007 по 26.07.2010 р., термін дії якого додатковими угодами продовжено по 23.07.2013 р., а потім по 26.07.2014 р. та по 26.07.2016 р.

Наказом №1350/ос від 26.07.2016 р. його було звільнено по закінченню строку трудового договору №986/2007 від 27.07.2007 р., на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Неподовження дії контракту та звільнення обґрунтовано наявністю у нього діючого дисциплінарного стягнення у вигляді догани, яке застосовано наказом від 27.10.2015 р. № ЛВЧДК-3-07/158 за неналежне виконання вимог п. 3.9.5 Інструкції провіднику пасажирських вагонів № ЦЛ-0038 (виявлена неоплачена надлишкова ручна поклажа загальною вагою 347 кг), незважаючи на те, що не було доведено його провини, оскільки він не міг на око без необхідних пристроїв встановити вагу поклажі, також він не міг покинути вагон, оскільки працював один.

Крім того, відповідно до частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. Всупереч даної норм закону йому була видана трудова книжка не оформлена належним чином, саме, допущені помилки при її заповненні: запис № 14 внесено 20.10.1993 р. на підставі Наказу від 21.10.1993 р.; запис №20 внесено дію контракту по 26.07.2004 р., хоча у контракт зазначено 27.07.2004 р.; запис №21 внесено дію контракту по 26.07.2004 р., хоча у контракт зазначено 27.07.2004 р.; запис №22 внесено дію контракту по 26.07.2007 р., хоча у контракті зазначено 27.07.2007 р.; запис №26 взагалі не зазначено термін дії контракту.

Надалі у трудовій книжці не зазначається термін дії контракту, також він відсутній у Додатковій угоді до контракту від 24.07.2007 р. №986 від 05.06.2014 р., тому контракт можна вважати трудовим договором, укладеним на невизначений строк.

Таким чином, згідно положень чинного законодавства України відповідач зобов'язаний поновити його на попередній роботі та виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 27.10.2016 року, а також відшкодувати йому завдану незаконним звільненням моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, надав суду мотивовані заперечення на позов, а також заяву про застосування строку позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 20.10.1993 р. було прийнято на роботу за безстроковим трудовим договором до вагонної дільниці Одеса - Головна Одеської залізниці зарядником вогнегасників. З 11.03.1994 р. працював провідником, а 05.06.2000 р. його переведено провідником по контракту по 05.06.2003 р., 27.07.2003 р. укладено новий контракт строком по 26.07.2004 р. та продовжено термін дії до 26.07.2007 р.

24.07.2007 р. між пасажирським вагонним депо Одеса-Головна та ОСОБА_1 було укладено контракт № 986 (далі - Контракт), згідно якого позивач приймається (наймається на роботу) в резерв провідників за посадою провідник пасажирського вагону, строк дії контракту з 27.07.2007 по 26.07.2010.

Контракт неодноразово продовжувався шляхом укладання додаткових угод, які є його невід'ємними частинами та відповідно до останньої додаткової угоди термін дії Контракту № 986 24.07.2007 р. продовжений до 26.07.2016 року включно.

Згідно п.п. „а" п. 17 Контракту контракт припиняється після закінчення строку дії контракту.

Відповідно до п. 21 Контракту за два місяці до закінчення строку чинності контракту за згодою сторін він може бути продовжений або укладений на новий строк.

Таким чином, з умовами укладеного Контракту, зокрема, зі строком дії зазначеного контракту позивач був ознайомлений та згоден, про що свідчить його особистий підпис та відсутність заперечень.

Листом № ЛВЧДК-3-82/108 від 03.06.2016 року позивача було повідомлено, що у зв'язку з закінченням 26.07.2016 року терміну дії контракту № 986, укладеного 24.07.2007 року контракт на новий термін продовжуватись не буде, тому трудовий договір буде припинений, а позивач буде звільнений з роботи на підставі п. 23 ст. 36 КЗпП України та підпункту „а" пункту 17 зазначеного контракту.

Вказане повідомлення було отримано позивачем, про що свідчить його особистий підпис.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Частиною 3 ст. 15 Закону України „Про залізничний транспорт" встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працюють за контрактною формою, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 764. До даного переліку входить і посада провідника пасажирського вагону.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, на який він був укладений.

Наказом № 1350/ОС від 26.07.2016 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади провідника пасажирського вагона на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, по закінченню строку трудового договору. Із зазначеним наказом Позивач був ознайомлений 01.08.2016 року, про що свідчить його особистий підпис на наказі.

27.10.2015 р. наказом № ЛВЧДК-3-07/158 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі п. 1 ст. 147 КЗпП України (оголошено догану) за неналежне виконання вимог п. 3.9.5 Інструкції щодо зобов'язання у частині заборони допускати у вагон осіб з надлишковою ручною поклажею. З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 27.10.2015 року, про що свідчить його підпис на наказі.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як було встановлено судом, позивач 27.10.2015 року був ознайомлений з наказом № ЛВЧДК-3-07/158 від 27.10.2015 р. про дисциплінарне стягнення та з наказом № 1350/ОС від 26.07.2016 р. про звільнення з посади був ознайомлений 01.08.2016 року, проте він звернувся до суду з позовом про оскарження вказаних наказів після сплину строку встановленого для їх оскарження, а саме 18.10.2016 року. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачем суду не надано.

Беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку встановленого ст. 233 КЗпП України та не надав доказів поважності пропуску строку в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 21, п.2 ч.1 ст.36, ч. 1 ст. 233 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України „Про залізничний транспорт", ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" ПАТ „Українська залізниця" про скасування наказу про оголошення догани, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції..

Суддя:

28 листопада 2016 року