АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Чиркової К.Г.,

суддів Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Сікора О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 листопада 2015року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності за № 11088 від 28.01.1994року, виданим Фондом комунального майна м. Херсона.

На даний час вони бажають укласти договір дарування належних їм часток квартири, однак нотаріусом їм відмовлено в посвідченні договору дарування, оскільки в свідоцтві про право власності на квартиру не зазначено розмір часток кожного із співвласників. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме від 20 жовтня 2015року відмовлено у державній реєстрації прав власності, у звязку із тим, що для проведення державної реєстрації прав заяву повинні подавати всі співвласники обєкта нерухомого майна, а відповідачка подати таку заяву відмовляється.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених у ході судового розгляду справи позовних вимог позивачі просили суд визначити за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 частки в квартирі №33, по вул. Будьонного 14, у м. Херсоні, по 1/4 кожного.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30 листопада 2015року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, неправильним є висновок суду щодо невідповідності обраного ними способу захисту порушеного права вимогам закону, оскільки вирішити порушене питання в інший спосіб не можливо.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачами обраний невірний спосіб захисту порушеного права.

Проте, до такого висновку суд дійшов у порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

За змістом статей 316,317 ЦК України право власності це право особи, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, незалежно від волі інших осіб, але в межах, передбачених законом.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про право власності на житло за № 11088, виданого Фондом комунального майна м. Херсона 28.01.1994року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві приватної, спільної сумісної власності належить квартира №33, по вул. Будьонного 14, у м. Херсоні.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 20 жовтня 2015року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в державній реєстрації прав на 1/4 частини кожного в квартири № 33, що перебуває у спільній сумісній власності відмовлено, оскільки така реєстрація можлива лише за заявою усіх співвласників нерухомого майна, а відповідач у справі ОСОБА_5 необхідну для реєстрації заяву подати відмовляється.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Тобто, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи субєктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Отже, відмовляючи в реєстрації прав при відсутності звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у позивачів цивільного права на частку у спільній сумісній власності, призводить до того, що вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном на свій розсуд позивачів не можливо, у звязку з небажанням (неможливістю) іншого співвласника майна надати відповідну заяву, колегія суддів приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту в обраний позивачами спосіб, саме визначення частки у праві спільної сумісної власності.

За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до свідоцтва № 11088 про право власності на житло, виданого 28 січня 1994року Фондом комунального майна м. Херсона, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира №33, по вул. Будьонного, у м. Херсоні, а тому частка кожного із співвласників квартири складає по 1/4.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог із наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.ст. 15-16, 316-317, 321, 355, 368-372 ЦК України, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у квартирі №33, по вул. Будьонного, у м. Херсоні складає по 1/4 кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий К.Г. Чиркова

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1