Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 311/1302/16 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.
Провадження № 22-ц778/3563/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Осоцького І.І.
Дзярука М.П.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України, про оформлення трудових відносин з працівником пр. виконання роботи за сумісництвом, стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відп овідача - Державна фіскальна служба України, про оформлення трудових відносин з працівником пр. виконання роботи за сумісництвом, стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року позивач працював в ПАТ «Альфа-Банк» на посаді юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів, маючи робоче місце у відділенні банку «Запорізьке №1» за адресою м. Запоріжжя пр. Леніна 141.

Одночасно при прийнятті на роботу йому було запропоновано роботу за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи» на посаді юрисконсульта з претензійно-позовної роботи в Запорізькому регіоні, з посадовим окладом у розмірі 4500 гривень, з робочим місцем у відділенні ПАТ «Альфа-Банк» «Запорізьке №1» за вищезазначеною адресою, з восьмигодинним робочим днем.

ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовою компанією основним напрямком діяльності якої є здійснення факторингових операцій - скуповування кредитних зобов'язань фізичних і юридичних осіб перед різноманітними банківськими установами.

Передача документів для оформлення його на роботу за сумісництвом, відбувалось через працівника ПАТ «Альфа-Банк» в м. Києві ОСОБА_6, яка на той час обіймала посаду головного юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПАТ «Альфа-Банк» та одночасно була уповноваженою особою ТОВ «Кредитні ініціативи».

Йому була надана довіреність на представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи», а також надавались вказівки щодо роботи з боржниками ТОВ «Кредитні ініціативи», приймалась інформація про хід виконуваної ним роботи, передавались копії судових рішень й виконавчі документи.

Зазначає, що за час роботи за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи» з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року йому не була сплачена заробітна плата.

В зв'язку з чим він 03 лютого 2016 року звільнився з роботи в ТОВ «Кредитні ініціативи».

В трудовій книжці відсутній запис про його роботу в ТОВ «Кредитні ініціативи».

17 березня 2016 року він отримав з Токмацької об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області довідку №467 від 12 березня 2016 року про розмір отриманих ним в 2015 році доходів, їх джерел та розмір сплачених податків, з якої вбачається, що він не отримував доходи в ТОВ «Кредитні ініціативи» та за нього не сплачувались податки за роботу у цій установі.

Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» фактично уклавши з ним трудовий договір, не оформило його наказом, не повідомило органи Державної фіскальної служби України про прийняття на роботу й не сплачувало передбачені законодавством податки і збори.

Крім того, зазначає, що доказом його роботи в ТОВ «Кредитні ініціативи» є копія довіреності №ДВК-24 від 12 січня 2016 року видана ОСОБА_5 на право представляти інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд зобов'язати відповідача оформити з ним трудові відносини, встановивши період цих відносин з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року та нарахувати заробітну плату за вказаний період у розмірі 7700 грн. 37 коп., нарахувати компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 784 грн. 50 коп. за вищезазначений період роботи та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вищевказаний період роботи; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за період трудових відносин з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року на загальну суму в розмірі 8 484 грн. 87 коп.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасника апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на посаді юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 (а.с.12-13).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Як зазначив вірно суд, позивач ОСОБА_5 не надав суду доказів, що він працював за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи», та що відповідач винен сплатити позивачеві заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.

Позивачем не надано доказів, що в ТОВ «Кредитні ініціативи» є посада юрисконсульта з претензійно-позовної роботи в Запорізькому регіоні. Відповідачем зазначено, що такої посади не існує, тому позивач не міг перебувати з відповідачем у трудових відносинах на вказаній посаді.

ОСОБА_5 не укладав з ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до вимог ст.24 КУпП України, трудовий договір про роботу за сумісництвом, не подавав заяву про прийняття на певну посаду, паспорт, трудову книжку. Відповідні записи відсутні і в його трудовій книжці.

12 січня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на ім'я ОСОБА_5 була видана довіреність №ДВК-24 щодо представництва інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» у судах та державних органах з переліком зазначених там прав та з терміном дії до 12 січня 2017 року (а.с. 22).

Як вірно зазначив також суд попередньої інстанції, ОСОБА_5 у трудових відносинах з ТОВ «Кредитні ініціативи» не перебував, а здійснював на підставі довіреності лише процесуальне представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Таким чином, суд правомірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що інститут представництва не має спільних рис з трудовим договором - угодою між роботодавцем та працівником, відповідно до якого роботодавець зобов'язується надати працівникові роботу за обумовленою трудової функції, забезпечити умови праці, передбачені КЗпП України, законами та іншими нормативними правовими актами, що містять норми трудового права, своєчасно і в повному обсязі виплачувати працівникові заробітну плату, а працівник зобов'язується особисто виконувати визначену цією угодою трудову функцію, дотримуватися встановленим у організації правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином суд попередньої інстанції, враховуючи вищевикладене, прийшов до вірного висновку, щодо недоведеності позовних вимог, та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про оформлення трудових відносин з працівником при виконанні роботи за сумісництвом, стягнення заробітної сплати та компенсації за невикористану відпустку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не досліджував у судовому засідання посадову інструкцію юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПАТ «Альфа-Банк» не впливає на вірність висновків суду, щодо відмови в позові, оскільки незалежно від змісту вказаної інструкції, ОСОБА_5 міг, та отримав довіреність на представництво інтересів від іншої юридичної особи.

Виходячи з цього, є безпідставним і твердження у скарзі ОСОБА_5, що представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» не входило до посадових обов'язків працівника ПАТ «Альфа-Банк».

Помилковим є також довід скарги про те, що представництво за довіреністю може здійснюватись лише шляхом укладення трудового договору. Оскільки, відповідно до діючого законодавства, наявність чи відсутність трудових правовідносин не перешкоджає юридичній особі видати довіреність на представництво її інтересів, особі яка не є її працівником.

Тривалість робочого дня за сумісництвом, про що зазначається у скарзі, не впливає на дані правовідносини, оскільки взагалі відсутні докази наявності самої роботи за сумісництвом.

Інші доводи апеляційної скарги, про прийняття його на роботу директором ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом видачі вказаної довіреності, про визначення ним ціни позову відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався позивач в суді першої інстанції, як на підстави для задоволення позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: