Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1636/15-ц
Провадження № 2/321/68/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Тимошівська сільська рада Михайлівського району Запорізької області, Реєстраційна служба Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що вона з 1986 року проживала однією сімєю із ОСОБА_2 та за час спільного проживання вони вели спільне господарство, спільно придбавали майно. Зокрема, 10 лютого 1994 року за спільні кошти вони придбали житловий будинок за адресою: с. Тимошівка вул. Пролетарська, 59. На початку 2014 року їх стосунки зіпсувалися, ОСОБА_2 покинув місце проживання і залишив у сільській раді розписку, що не заперечує на переоформлення будинку на ОСОБА_1 Враховуючи, що майно було придбане під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, тому їй належить половина будинку, а від свого права власності ОСОБА_2 відмовився, позивач просить встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_2 у період з 1986 року по 2014 рік і визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: с. Тимошівка вул. Пролетарська, 59.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги та підставах викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1 та проживає по сусідству. Їй достовірно відомо, що ОСОБА_1 тривалий час проживала однією сімєю з ОСОБА_2 в них народилася дочка, вони спільно купили житловий будинок, але повної суми в них не було, тому вони домовилися виплачувати вартість будинку частинами. Згодом попередній власник будинку помер, тому рішенням суду було визнано право власності на будинок за ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с. Тимошівка по сусідству з ОСОБА_1 Так, їй відомо, що ОСОБА_1 тривалий час, а саме з 1986 року проживала однією сімєю з ОСОБА_2 В них народилася спільна дочка, в 1994 році вони придбали житловий будинок в якому разом проживали. Весною 2014 року ОСОБА_2 написав розписку про відмову від своєї частки спільного житлового будинку на користь ОСОБА_1, яку свідок разом в ОСОБА_3 засвідчили своїми підписами.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що є депутатом Тимошівської сільської ради. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно як чоловік і дружина в період з 1986 по 2014 рік вели спільне домашнє господарство, в них народилася дочка. В 1994 році вони придбали будинок по вул. Пролетарській та проживали там.

Свідок ОСОБА_6В, в судовому засіданні пояснила, що вона являється племінницею ОСОБА_2 ЇЇ дядько ОСОБА_2 з 1986 року по 2014 рік проживав спільно однією сімєю з ОСОБА_1, вони мали дочку. В 1994 році вони придбали житловий будинок по вул. Пролетарській в с. Тимошівка.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно положень ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Обґрунтовуючи факт свого спільного проживання з ОСОБА_2, спільного ведення ними домашнього господарства, позивач ОСОБА_1 посилається на покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, акт депутата сільської ради.

Так, в судовому засіданні вказані свідки підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно проживала однією сімєю з ОСОБА_2 у період з 1986 року по 14 березня 2014 року.

Згідно з актом депутата Тимошівської сільської ради ОСОБА_10, у період з 1986 по 2014 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дій2сно проживала як чоловік і дружина без укладення шлюбу за адресою : с. Тимошівка, вул. Пролетарська, 59.

Таким чином, суд, аналізуючи показання свідків в сукупності з іншими матеріалами справи, приходить до висновку, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Водночас, суд звертає увагу, що спірні правовідносини щодо встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя регулюються Сімейним кодексом України.

Так, до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК України сам по собі факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не тягнув за собою юридичних наслідків. Відповідно до діючих на той час норм цивільного права при вирішенні питання спільного набуття майна кожна із сторін повинна була довести факт внесення коштів у придбання такого майна. З 01 січня 2004 року Сімейним кодексом була передбачена можливість поширення статусу спільної сумісної власності на майно, набуте за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

За таких обставин, до 01 січня 2004 року на спільне проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не поширюються правила щодо спільної сумісної власності подружжя і факт спільного проживання має юридичне значення лише після зазначеної дати.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання факту спільного проживання підлягають задоволенню частково шляхом визнання факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року.

Стосовно позовних вимог в частині визнання права власності суд звертає увагу на таке:

Відповідно до рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 7 березня 2007 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Тимошівка, вул. Пролетарська, 59.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 21 березня 2007 року за ОСОБА_2 було зареєстроване права власності на вказаний житловий будинок.

Тобто, право власності на спірний житловий будинок у ОСОБА_2 виникло саме 21 березня 2007 року, в період спільного проживання однією сімєю як чоловік і жінка без укладення шлюбу з ОСОБА_1М

Так, в силу положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, набутою в порядку, визначеному законом.

Право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації звязку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобовязання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

В силуст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільне майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом, в тому числі і у звязку з його набуттям у шлюбі.

За загальним правилом, проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України).

У той же час, ст.74 СК України презюмує, що майно, набуте жінкою та чоловіком, що проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Вважається, що кожна річ, набута зазначеними особами за період їх проживання однією сімєю без шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

Оскільки чинним законодавством презюмується виникнення у жінки та чоловіка, що проживають однією сімєю без шлюбу між собою права спільної сумісної власності на майно, набуте за цей час, то, обовязок довести протилежне, покладається на особу, яка вважає майно своєю особистою власністю.

Разом з тим, вирішуючи дану категорію спорів, необхідно не тільки встановити факт проживання жінки та чоловіка однією сімєю без реєстрації шлюбу та набуття ними в цей час майна, а і визначитися у нормі, яка регулювала на той час відносини між названими особами.

Відповідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.2 ст.75 СК України на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна таких осіб є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що сторони дійшли домовленості з приводу поділу спірного житлового будинку з надвірними спорудами.

Тому суд вважає, що в порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності сторін, належить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в житловому будинку за адресою: с. Тимошівка, вул. Пролетарська, 59.

Інша 1/2 частка в цьому обєкті нерухомого майна належить ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності також і на частку, що належить ОСОБА_11, посилаючись на відмову ОСОБА_2 від права власності.

Так, дійсно згідно розписки від 14 березня 2014 року ОСОБА_2 відмовився від своєї частки житлового будинку в с. Тимошівка по вул. Пролетарській, 59, на користь ОСОБА_1 (а.с. 13). Вказана розписка була написана ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підписи яких були посвідченні сільським головою ОСОБА_12

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є відмови власника від права власності.

Порядок такої відмови врегульований ст. 347 ЦК України, згідно з якою, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Таким чином, суд не може прийняти розписку ОСОБА_2 в якості належного доказу відмови від права власності, оскільки відмова від права власності на майно що підлягає державні реєстрації, яким є нерухоме майно житловий будинок, підлягає обовязковій реєстрації з внесенням відповідних відомостей до державного реєстру.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Тимошівська сільська рада Михайлівського району Запорізької області, Реєстраційна служба Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, про встановлення фатку проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і визнання права власності на житловий будинок задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 14 березня 2014 року.

В порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область Михайлівський район село Тимошівка, вул. Пролетарська, 59.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_13