Справа №480/104/16-ц 19.09.2016 19.09.2016 19.09.2016
Провадження №22-ц/784/1548/16
Справа № 480/104/16-ц
Провадження № 22- ц/784/1548/16 Головуючий суду 1 інстанції Стрєльніков Д.В.
Категорія 54 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

- представників відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський коньячний завод»

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський коньячний завод» (далі - ТОВ «Миколаївський коньячний завод» або Товариство) про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

18 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ТОВ «Миколаївський коньячний завод», в якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним наказ № 076 від 25 грудня 2015 року про звільнення, поновити його на роботі охоронника відділу забезпечення безпеки виробничої діяльності, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.

Позивач вказував, що з 25 квітня 2014 року працював у Товаристві на посаді охоронника.

25 грудня 2015 року його було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню роботи.

Посилаючись на те, що звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки він є придатним до роботи охоронцем при певних умовах, позивач просив позов задовольнити.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на безпідставність позовних вимог та дотримання чинного трудового законодавства при звільненні позивача.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 04 серпня 2016 року, позов задоволено частково. Ухвалено: визнати незаконним та скасувати наказ № 076 про припинення трудового договору і звільнення 25 грудня 2015 року ОСОБА_3; поновити ОСОБА_3 на роботі в раніше обійманій посаді охоронника відділу забезпечення безпеки виробничої діяльності товариства з 25 грудня 2015 року; стягнути з Товариства на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2015 року по 26 травня 2016 року в розмірі 9 527 грн. 50 коп. та компенсацію у відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

-2-

Допущено негайне виконання рішення в частинах поновлення на роботі та присудженої ОСОБА_3 виплати середнього заробітку за один місяць в розмірі 1 942 грн. 47 коп. Стягнуто с Товариства на користь держави судовий збір в сумі 1 102 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду й ухвалити нове рішення, яким позивачу відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що стан здоров'я позивача не перешкоджав продовженню ним роботи на посаді охоронника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я.

Звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 вказаної статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2. ст. 40 КЗпП України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані створювати для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Стаття 25 цього ж Закону покладає обов'язок створювати безпечні і не шкідливі для здоров'я умови праці, вживати заходів до запобігання інвалідності та відновлення працездатності інвалідів на підприємстві, установи, організації і фізичні особи, які використовують найману працю, які у разі працевлаштування (у даному випадку переведення) повинні забезпечувати інвалідам розумне пристосування робочих місць.

-3-

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону праці» підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

З матеріалів справи вбачається, що основною діяльністю ТОВ «Миколаївський коньячний завод» є виробництво коньячних спиртів і алкогольної продукції - коньяки України та бренді виноградні.

З 25 квітня 2014 року ОСОБА_3 працював у ТОВ «Миколаївський коньячний завод» на посаді охоронника відділу забезпечення безпеки виробничої діяльності (а.с.42).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 06 вересня 2011 року ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 3). За даними довідки серії МСЕ 124711, висновком медико-соціальної (експертної) комісії встановлено, що ОСОБА_3 може працювати по спеціальності з обмеженим фізичним навантаженням (а.с. 91).

Висновком медичної комісії від 15 квітня 2014 року, проведеного в комунальному закладі «Центру первинної медико-санітарної допомоги», до прийняття на роботу ОСОБА_3, останнього визнано придатним до роботи охоронником без зброї (а.с.90).

Пунктами 2.1, 2.2 робочої інструкції охоронника ТОВ «Миколаївський коньячний завод», затвердженої генеральним директором товариства від 10 квітня 2014 року передбачено, що охоронник відповідно до графіків чергування, затверджених на підприємстві, розпоряджень і вказівок начальника відділу забезпечення безпеки виробничої діяльності, здійснює охорону нежитлових приміщень, майна, матеріальних цінностей, та інших об'єктів, що належать товариству та знаходяться за адресами: Миколаївська область, Миколаївській район, с. Радсад, вул. Леніна, 127, 127/1, вул. Виноградна, 9 (а.с. 63-66).

Під час виконання посадових обов'язків ОСОБА_3 відповідно до графіків чергування здійснював охорону, зокрема в Цеху виробництва коньячних спиртів (а.с. 93-113).

Проте, 01 жовтня 2015 року він відмовився від чергування у цьому виробничому підрозділі та в період з 02 листопада по 01 грудня 2015 року перебував у відпустці та на лікарняному.

Згідно наданої ОСОБА_3 підприємству виписці із медичної карти стаціонарно хворого неврологічного відділення № 3747 Миколаївського обласного госпіталю ветеранів війни, йому заборонено контакт з сильнодіючими, дратливими спиртовмісними речовинами (а.с.4-5).

У зв'язку з тим, 09 грудня 2015 року його направлено на обов'язковий медичний огляд, який проведено в комунальному закладі «Центр медико-санітарної допомоги № 6».

Медичною комісією складено висновок, що ОСОБА_3 придатний до роботи охоронцем без роботи з парами етилового спирту (а.с.7).

У зв'язку з тим, на підставі наказу від 17 грудня 2015 року, позивачу було тимчасово встановлено графік, який забезпечував йому відсутність контакту з парами етилового спирту у його робочі зміни до вирішення питання щодо його подальшої роботи в товаристві (а.с.8).

25 грудня 2015 року ОСОБА_3 письмово повідомлено про відсутність вільних посад, згідно висновку медичної комісії, його професії та спеціальності (а.с.9).

-4-

Наказом № 076 від 25 грудня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника. Підставою зазначено висновок медичної комісії отриманого підприємством 16 грудня 2015 року, службова записка ОСОБА_6 від 17 грудня 2015 року (а.с.44).

Проте, як встановлено з цього медичного висновку позивач ОСОБА_3 придатний до роботи охоронником з обмеженнями, а саме без роботи з парами етилового спирту.

Отже, цим висновком не встановлено невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я.

Тому посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 за станом здоров'я не може працювати на підприємстві охоронцем не заслуговують на увагу, оскільки обґрунтовано на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Більш того, як встановлено відповідач, який використовував працю інваліда, мав можливість організувати роботу позивача в умовах, які виключають його контактування з парами етилового спирту. А отже, відсутні перешкоди у створенні роботодавцем необхідних умов праці позивача, на які він має право за законом, як інвалід, що вірно констатував суд першої інстанції.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, на підставі звернення позивача у лютому 2016 року Управлінням держпраці у Миколаївській області проведено перевірку з питань незаконного звільнення з ТОВ «Миколаївський коньячний завод». За результатами перевірки 10 лютого 2016 року видано припис про усунення порушень. Зокрема встановлена відсутність документів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 не відповідає займаній посаді або виконувальній роботі внаслідок стану здоров'я. Наказ №076 від 25 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 не відповідає вимогам п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 24-25, 184-186).

Вище зазначені докази є офіційним підтвердженням того факту, що Товариством не було дотримано законодавство про працю при звільненні позивача.

Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України, тому наказ про його звільнення підлягав скасуванню з поновленням ОСОБА_3 на попередньому місці роботи з виплатою втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до вимог ст. 235 КЗпП. При цьому, сама по собі відсутність у штатному розкладі посади охоронника не є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази, та дійшов до обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача та задовольнив позов в цій частині.

Разом з тим, визначаючи розмір виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, суд першої інстанції допустився помилки.

Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

3гідно довідки про середню заробітну плату позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, його середньоденний заробіток складав 92 грн. 50 коп. ((2 122 грн. 34 коп. + 1 762 грн. 60 коп.) /42дні) (а.с.46).

Час його вимушеного прогулу (з 26 грудня 2015 року) на день вирішення справи районним судом (26 травня 2016 року) склав 103 робочих дні.

-5-

Тому, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1995 року (з наступними змінами), втрачений ним середній заробіток за цей час, який підлягав стягненню з відповідача на його користь, складав 9 527 грн. 50 коп. (92 грн. 50 коп. х 103 дні).

Згідно розрахункового листа за грудень 2015 року позивач отримав вихідну допомогу в сумі 2 777 грн. 89 коп. (а.с. 45).

Відповідно до абз. 2 п. 32 вищезазначеної постанови Пленуму Верхового Суду України при присуджені оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

З відрахуванням вихідної допомоги в сумі 2 777 грн. 89 коп. (а.с.45), які позивач одержав від товариства на підставі ст. 44 КЗпП України, з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягали стягненню 6 749 грн. 61 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що не було враховано судом першої інстанції.

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в цій частині, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні зі зменшенням до вказаного розміру середнього заробітку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок незаконного звільнення з роботи позивач зазнав душевних та психічних страждань, а тому у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_3 моральну шкоду.

Стягуючи з відповідача - Товариства - на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України, суд першої інстанції взяв до уваги характер та обсяг страждань позивача внаслідок порушення його трудових прав. Проте, з урахуванням характеру протиправних дій роботодавця, їх тривалості та обсягу завданих страждань, на думку колегії суддів, районний суд занадто завищив розмір такого відшкодування, враховуючи ступінь доведеності цих позовних вимог позивачем. Тому розмір компенсації відшкодування моральної шкоди підлягає зміні 500 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в цій частині, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні зі зменшенням до вказаного розміру компенсації моральної шкоди.

Крім того, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та відповідно до ст. 88 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судового збору слід змінити, оскільки виходячи з передбачених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставок з відповідача на користь держави підлягало стягненню 1 653 грн. 60 коп. (за вимоги немайнового (551 грн. 20 коп. х 2) та майнового характеру - 551 грн. 20 коп.), а не 1 102 грн. 40 коп., як вважав суд першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський коньячний завод» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 04 серпня 2016 року, змінити в частинах стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення на відшкодування моральної шкоди та судового збору:

-6-

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський коньячний завод» на користь ОСОБА_3 6 749 (шість тисяч сімсот сорок дев'ять) грн. 61 (шістдесят одну) коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого визначено без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський коньячний завод» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 500 (п'ятсот) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський коньячний завод» на користь держави 1 653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору на користь держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко