Справа № 727/9338/15-ц
Провадження № 2/727/100/16
Р І Ш Е Н Н Я

(ЗАОЧНО)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю сторін: - представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського райсуду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення авансу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення авансу. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що він 24.12.2013 року домовився з відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 про продаж йому нежитлового приміщення - станції технічного обслуговування (літ.В) розташованої за адресою м. Чернівці, вул. Південно- Кільцева, 2-М, загальною площею 528,40 кв.м., власником якого є відповідач ОСОБА_4, син якої - ОСОБА_4 представляв її інтереси перед орендарем в його особі і саме відповідач ОСОБА_5 займався питаннями здачі в оренду нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В) за вказаною адресою. Мотивує заявлені вимоги тим, що означене нежитлове приміщення він, як покупець придбає за обумовленою ціною у строки, а продавець продасть власник продасть йому дане нежитлове приміщення за ціною та визначені строки, внаслідок чого було укладено - 24.12.2013 р. між ним та ОСОБА_4 договір завдатку, що на його думку є фактично укладеним попереднім договором купівлі-продажу; при цьому вказує, що того ж дня 24.12. 2013 року відповідачу ОСОБА_5, який представляв на момент укладення договору інтереси ОСОБА_4 ним було передано аванс в сумі 5000,00 доларів США, що на даний час складає згідно офіційного середнього банківського курсу валют в м. Чернівці - 125000,00 грн. Зазначає, що до укладання попереднього договору купівлі-продажу, для можливості негайного користування ним приміщенням СТО, він із продавцем уклали 24.12. 2013 року і договір оренди, згідно умов якого, він користувався приміщенням безоплатно, однак, мав покривати фактичні витрати на утримання вказаного приміщення, зокрема: оплачувати комунальні послуги, тощо. А, отже, вважає, що до сьогоднішнього дня, договір купівлі-продажу не укладено за незалежних від нього причин та не з його вини; на його думку має місце ухилення від укладення договору купівлі-продажу, на його вимогу повернути грошові кошти або врегулювати в досудовому порядку спірні відносини, відповідачі не реагували, не відповідали на його дзвінки і відмовилися фактично від зустрічей із ним, а в липні 2015 року вже у присутності свідків взагалі відмовилися продавати приміщення. Просить заявлені ним позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, не зявився, захист своїх інтересів доручив представляти, за дорученням представнику - ОСОБА_2, який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в наданих суду поясненнях в інтересах свого довірителя посилався на обставини аналогічно викладеним в позові.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідно в судове засідання повторно не зявилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в судове засідання не повідомили, зокрема, відповідач ОСОБА_4, згідно даних направленої телеграми, від отримання судового виклику в суд відмовилася. У зв»язку з зазначеним, суд розглянув справу, зі згоди представника ОСОБА_2, що діє в інтересах позивача за довіреністю ОСОБА_3І в заочному порядку, з ухваленням заочного рішення.

Вивчивши і розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Судом, належними доказами по справі установлено, що відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення - станції технічного обслуговування (літ.В), загальною площею 528,40 кв.м. розташоване за адресою м. Чернівці, вул. Південно- Кільцева, 2-М на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.12.2009 року, за номером 919/24, що підтверджується дослідженим свідоцтвом про право власності (а.с.5).

З довідки ТВІГ №19 від 05.12.2013 року за підписом Голови ТВІГ №19 - ОСОБА_6, виданої на імя ОСОБА_4, вбачається, що остання є членом товариства власників індивідуальних гаражів №19 м. Чернівці, що по вулиці Південно-Кільцевій, 2 «А» м. Чернівців і зокрема, є власником гаражів за №№145, 146, 147, 148, 149 (а.с.6).

Крім наведеного, позивач ОСОБА_3 в Агенстві нерухомості «Фортуна» 24.12.2013 року, в присутності свого представника ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4, як орендодавцем з однієї сторони і ним з іншої сторони - договір оренди нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), за адресою м. Чернівці, вул. Південно- Кільцева, 2-М, загальною площею 528,40 кв.м. для проведення комерційної діяльності на обумовлений сторонами термін, а саме - з 01.12.2013 року по 01 липня 2014 року, із орендною платою у розмірі фактичних витрат на утримання вищезазначеного обєкту (а.с.10-11); при цьому, судом встановлено, що вищенаведений договір від 24.12. 2013 року було підписано відповідачем ОСОБА_5, тобто особою яка не являється власником означеного нежитлового приміщення. Крім наведеного, позивачем, в його інтересах представником не надано належних доказів відносно обставин в частині того, що ОСОБА_5 у відповідності до вимог чинного закону був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_4, натомість відсутність даних про це в судовому засіданні було визнано представником позивача ОСОБА_2

Крім наведеного, судом в засіданні установлено, що 24.12.2013 року між позивачем ОСОБА_3, як Покупцем, Агенством нерухомості «Фортуна», в особі приватного підприємця ОСОБА_2, (який за довіреністю в суді представляє інтереси позивача), як Агентом та відповідачем ОСОБА_4, як власником нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), що за адресою м. Чернівці, вул. Південно- Кільцева, 2-М, загальною площею 528,40 кв.м., було укладено договір завдатку (а.с. 7 9), згідно умов якого власник (ОСОБА_4І.) та покупець (ОСОБА_3І.) зобовязалися у майбутньому заключити і нотаріально посвідчити договір відчуження обєкту нерухомості - нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М у строк до 01.08.2014 року та покупець (ОСОБА_3І.) зобов»язався оплатити власнику (ОСОБА_4І.) вартість Об»єкта (п.1.1.). Агент з нерухомості (Агентство нерухомості «Фортуна», в особі приватного підприємця ОСОБА_2Г.) зобов»язався надати Власнику (ОСОБА_4І.) та Покупцю (ОСОБА_3І.) організаційно інформаційну підтримку, необхідну для забезпечення укладення між ними договору відчуження Об»єкту (п. 1.2); в свою чергу, договором (п.1.3) власник (ОСОБА_4І.) та покупець (ОСОБА_3І.) зобов»язані були заплатити Агенту (Агентство нерухомості «Фортуна», в особі приватного підприємця ОСОБА_2Г.) винагороду, за окремим договором; Догором вищенаведеним, а саме (п. 1.5) власник (ОСОБА_4І.) та покупець (ОСОБА_3І.), у відповідності до вимог ст.. 635 ЦК України висловили своє волевиявлення надати своїм відносинам за Договором від 24.12. 2013 року силу попереднього договору та узгодили вартість Об»єкту нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М) в сумі один мільйон вісім тисяч шістсот грн.., що еквівалентно 123 тисячам доларів США та визначилися, що договір відчуження Об»єкту, наведеного вище (п. 2.3) має було укладено Власником і Покупцем та нотаріально посвідчений не пізніше 01.08. 2014 року (а.с. 7). Долсідженим договором також визначено відповідно обов»язки сторін договору (розділ 3) та гарантії і відповідальність (розділ 4) (а.с. 8); при цьому, п. 4.4. було визначено сторонами договору, що покупець гарантує придбання Об»єкту у власність в порядку встановленому Договором і для забезпечення укладення Договору передав, а Власник (тобто ОСОБА_4І.) прийняла за рахунок належних з Покупця (тобто ОСОБА_3І.)за договором відчуження Об»єкта платежів, Аванс у розмірі 41.000 грн., що еквівалентно 5000 доларам США, по курсу продажу 8.20 грн. за 1 у.од. та обумовлено, що у випадку невиконання, або неналежного виконання Власником своїх зобов»язань…, за умови в трьохденний термін з моменту поставлення відповідної вимоги зобов»язаний повернути Покупцю одержану від нього за Договором суму Авансу і заплатити Покупцю неустойку у розмірі суми Авансу…. п. 4.5 (а.с. 9), а також за умовами п. 4.6. у випадку невиконання або неналежного виконання Власником своїх зобов»язань Покупцем, або відмови від виконання зобов»язань, останній втрачає право вимагати повернення переданої Власнику суми Авансу і умовами п. 4.7. в момент настання відповідальності, винна сторона звільняється від виконання зобов»язань тільки після повного розрахунку з іншими сторонами Договору. Пунктами 5.3., 5.4, відповідно було визначено, що всі зміни, доповнення, додатки до Договору, складені у письмовій формі і підписані всіма Сторонами або їх уповноваженими представниками, є його невід»ємною частиною, договорі складений у 3 х примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони (а.с. 9).

Отже, як було установлено в судовому засіданні, з пояснень представника позивача ОСОБА_2, останній не заперечував того, що фактично він виступав однією з сторін договору, як приватний підприємець, представник Агентство нерухомості «Фортуна», з іншої сторони, його довіритель позивач ОСОБА_3 та Власник. Однак, пояснив, що фактично стороною від імені Власника ОСОБА_4 договір було підписано її сином ОСОБА_5; при цьому зазначив, що будь яких доказів щодо уповноваження останнього на підписання вищевказаного договору від імені власника ОСОБА_4 не мав. Крім цього, представник позивача, пояснив, що його довіритель ОСОБА_3 аванс у розмірі 5000 доларів США, а не суму еквівалентну, по курсу продажу 8.20 грн. за 1 у.од. - 41.000 грн. передав не ОСОБА_4, а ОСОБА_5

Аналогічно і договір оренди не житлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М), що був укладений одночасно в той же день, що і договір Завдатку 24.12. 2013 року був підписаний ОСОБА_5, а не Власником цього приміщення, Орендодавцем ОСОБА_4 (а.с. 10) і термін оренди було визначено (п. 3.1) з 01.12. 2013 рокуу по 01.07. 2014 року, з обумовленням того, що в разі, якщо жодна сторона в термін 3 х місяців до закінчення Договору оренди не заявить про намір його розірвання, даний договір автоматично подовжується на термін в один рік (п.. 3.2); відмова від Договору має бути обумовлена в письмовій формі з попередженням однієї з сторін в термін одного місяця (п. 3.4.) (а.с. 10). Як було установлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача ОСОБА_7 оренди від 24.12. 2013 року на даний час є діючим, пролонгованим, так як ніхто з сторін договору не заявив про відмову, або наміри розірвати договір та як пояснив представник позивача ОСОБА_2, фактично нежитлове приміщення з період укладення як договору Завдатку, так і договору оренди продовжує залишатися у Власника ОСОБА_4

Крім наведеного, представник позивача в обгрунтування вказаних обставин відносно того, що відповідачам було направлено вимогу про повернення авансу за договором Завдатку від 24.12. 2013 року, суду не надав означену вимогу та пояснити текст вимоги його довірителя в засіданні не зміг.

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Матеріали справи свідчать про те, що волевиявлення Покупця (тобто ОСОБА_8І) було надано своїм відносинам з Власником за договором Завдатку від 24.12. 2013 року силу попереднього договору (п. 1.5) (а.с. 7). При цьому, судом звертається увага, що волевиявлення самого Власника Об»єкту нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М), ОСОБА_4 не мало місце при укладенні договору Завдатку від 24.12. 2013 року, оскільки вказаний договір, як було встановлено з пояснень представника позивача був підписаний не уповноваженою на те, від імені ОСОБА_4 особою відповідачем ОСОБА_5 Крім цього, означений вище договір завдатку від 24.12. 2013 року був, як вбачається з пояснення представника позивача забезпечений укладенням договору оренди на Об»єкт нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М), який також 24.12. 2013 року був підписаний не уповноваженим на те представником від імені Власника ОСОБА_5

Отже, оскільки договору купівлі-продажу Об»єкту нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М), який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем, відповідачами у справі укладено не було, а лише мало місце домовленість фактично між ОСОБА_3 та ОСОБА_9С. укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу ОСОБА_10, а не власнику ОСОБА_4, що було в засіданні стверджено представником позивача, грошова сума в розмірі у розмірі 41.000 грн., що еквівалентно 5000 доларам США, по курсу продажу 8.20 грн. за 1 у.од. є авансом, що обумовлено і п. 4.4. договору Завдатку, при цьому вартість самого Об»єкту нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М) складає в сумі один мільйон вісім тисяч шістсот грн.., що еквівалентно 123 тисячам доларів США та визначилися, що договір відчуження Об»єкту, наведеного вище (п. 2.1) (а.с. 7).

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Законоавцем визначено, що попередній договір не відноситься до грошового зобовязання, він тільки передбачає зобовязання його сторін укласти в майбутньому основний договір. А таке зобовязання не є грошовим. Отже забезпечувати його завдатком неможливо. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є, зокрема, грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього договором платежів на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 220 ч.1 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу підлягає нотаріальному посвідченню.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема, відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (частина 1 статті 571 ЦК України). Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання. Відсутність зобов'язання виключає й сам засіб його забезпечення, зокрема завдаток.

Частиною 2 ст. 570 ЦК України встановлена презумпція авансу, якщо правочином не визнано, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. По відношенню до договорів купівлі-продажу „аванс відповідає поняттю „попередньої оплати, визначення якої наведено у ст. 693 ЦКУ, відповідно до якої така попередня оплата проводиться згідно договору купівлі-продажу у випадках, коли договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем. Отже, аванс (як і завдаток), є доказом, який посвідчує факт наявності зобовязання (грошового), та зараховується в рахунок майбутніх платежів за таким зобовязанням (грошовим), тому його використання для забезпечення не грошового зобовязання, яким є попередній договір, є неможливим.

Верховний Суд України висловив таку правову позицію в постанові від 25 вересня

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доводи представника позивача щодо стягнення грошових коштів з відповідачів в солідарному порядку, в еквіваленті 5 000 ( п»яти тисячі) доларів США, що станом на день звернення в суд за курсом станом на 01.12. 2015 року (а.с. 14) складає 122650,00 грн. не грунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки, позивач не надав доказів щодо передачі авансу, саме в доларах США (п»яти тисяч) на виконання умов договору, про те підтверджено в судовому засіданні дослідженими матеріалами справи (а.с. 9 п.4.4. Договору завдатку від 24.12. 2013р.), що аванс позивачем переданий в розмірі 41000,00 грн., проте, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, що саме Власник об»єкту нерухомості вищенаведеної ОСОБА_4 не отримала у гривнях, вказану суму авансу, дані дослідженого договору свідчать, що гроші в сумі 41000,00 грн., як зазначено п. 4.4 договору від 24.12. 2013 року ( а.с.9) отримав ОСОБА_5, який не являється Власником (співвласником) Об»єкту нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М); доказів цьому, позивачем суду надано не було.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦКУкраїни, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦК України).

Разом з тим беззаперечних доказів тієї обставини, що мало місце порушення Власником спірного об»єкту нерухомості ОСОБА_4 права на отримання належної позивачу ОСОБА_3 неустойки в розмірі Авансу, визначеної п.4.5 Договору, позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_2 не навели, при цьому, суд оцінюючи пояснення представника позивача в судовому засіданні, за спірним договором між сторонами ОСОБА_3, ОСОБА_5 та Агенства нерухомості «Фортуна», в особі приватного підприємця ОСОБА_2 (який за довіреністю в суді представляє інтереси позивача), жодних зобов»язань не виникло, лише були наміри у майбутньому можливо укласти договір купівлі-продажу Об»єкту нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М), а тому до вказаних правовідносин не може бути застосована неустойка, оскільки вона є забезпеченням виконання зобов»язання, а не намірів (ч.1 ст. 546 ЦК України). При цьому, судом звертається увага, що в строк визначений п. 2.3. не було укладено договору купівлі продажу (відчуження) вказаного Об»єкту нерухомості.

Як зазначено в правовій позиції, висловленій ВСУ при розгляді справи № 6-119 цс 12, вирішуючи спір про повернення авансу та відшкодування збитків, завданих одній із сторін попереднього договору, суду слід встановити причину не укладення основного договору, чи мало місце необгрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення договору, а також з»ясувати умови відповідальності, які були встановлені попереднім договором.

Отже, в судовому засіданні, представник позивача навести причини не укладення основного договору між його довірителем та відповідачем, зокрема Власником об»єкту спірної нерухомості не зміг, не зазначив також і підстав ухилення однієї із сторін від укладення договору від 24.12. 2013 року, який вважали таким, що має силу попереднього договору. При цьому, суд бере до уваги доводи наведені представником позивача в поясненнях відносно тверджень того, що його довірителем ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000 грн. авансу були передані ОСОБА_5, який не являвся власником Об»єкту нерухомості (нежитлового приміщення станції технічного обслуговування (літ.В), а лише займався оформленням документів.

Зобов»язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Однією з встановлених ч.2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов»язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання.

Стаття 655 ЦКУ передбачає обовязок продавця передати майно покупцеві (може і пізніше, після укладення договору), і цей обовязок є основним обовязком продавця. Але якщо продавець не укладав, не підписував договір купівлі-продажу, та не брав на себе такий обовязок по передачі майна, його ніхто не може примусити передати майно. Тобто за попереднім договором не відбувається ні повного, ні часткового виконання основного договору з боку продавця, оскільки він лише зобовязувався укласти основний договір, за попереднім договором майно не передавав. Та, як було установлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача, спірний об»єкт нерухомості СТО, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Південно - Кільцева, 2-М) позивачу передано не було.

Судом встановлено, що ні позивачем, ні відповідачами не доведено невиконання передбачених попереднім договором зобов'язань, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам їх належності та допустимості, як це зазначено в ст.ст.57-59 ЦПК України щодо відсутності його вини, суду не надано. При цьому, судом звертається увага, що в судовому засіданні, при роз»ясенні процесуальних прав, представнику позивача ОСОБА_2, а також з»ясуванні питання чи прийняте рішення не буде впливати на права іншої сторони договору, а саме - Агенства нерухомості «Фортуна», представником останнього будь яких клопотань про залучення до участі в справі, заявлено не було. Крім цього, судом звертається увага на те, що сторони в порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦКУ не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору (щодо об»єкт нерухомості нежитлового приміщення), встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору, і вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки за правилом ч. 1 ст. 220 ЦКУ недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладені обставини по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачем не доведені, є не обґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16, 258 ч.2, п.1; 267 ч.4, 546, 547, 548, 570, 571, 635 ч.1,3 ЦК України; Постанови Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12; від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13; керуючись ст. ст. 3, 10, 57, 60, 88 , 209, 212, 213, 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку - 122650,00 грн. авансу та 122650,00 грн. неустойки за договором завдатку від 24.12.2013 року, судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в засіданні при проголошенні рішення в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Слободян Г.М.