10.02.2016 Єдиний унікальний № 371/1794/15-ц
Провадження 2/371/15/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 лютого 201 року Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Гаврищука А.В.,

при секретарі - Овчаренко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в и с н о в о к :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа: орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у жовтні 2003 року уклала шлюб із відповідачем, від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У вересні 2009 року шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею та знаходиться на її утриманні.

З того часу відповідач матеріальної допомоги дитині не надавав, згідно рішення суду від 09.09.2009 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, проте станом на 01.04.2015 за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 21 413,75 грн.

Крім того, відповідач участі у вихованні дитини не бере, не вживає заходів щодо забезпечення достатнього рівня життя, всебічного виховання та розвитку, захисту його законних прав та інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться життям і навчанням сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, а тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути заборгованість по аліментам за період з 09.09.2009 по 2015 рік включно.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про місце, день та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність, згідно поданих заяв /а.с. 42,48/ в частині позбавлення його батьківських прав відповідач позов визнає, а в частині стягнення заборгованості за аліментами проти задоволення позову заперечує.

Представник третьої особи - служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, просить позов задовольнити.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В силу вимог ст.ст. 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Вирішуючи спір, суд встановив, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого позивач зазначена матір'ю, відповідач - батьком /а.с.10/.

Шлюб між сторонами розірвано 26.09.2009, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 /а.с.9/.

На даний час дитина проживає разом із позивачем в АДРЕСА_1, що вбачається із довідки, виданої КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району №181 від 15.10.2015 /а.с.18/. Умови проживання позивача належні, сім'я займає 2 кімнати площею 29,3 м2, дитина забезпечена усім необхідним для навчання, має свою кімнату. Відносини у родині доброзичливі, матір слідкує за навчанням сина, цікавиться його успіхами у школі, що вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов від 18.2.2014 /а.с.16/.

Відповідно до характеристики, виданої директором спеціалізованої школи I-III ступенів №251 імені «Хо Ши Міна» з поглибленим вивченням англійської мови, ОСОБА_3 є учнем школи з 01.09.2011, має достатній рівень навчальних досягнень, бере участь у всіх шкільних заходах вчиться старанно, відвідує спортивну секцію з боротьби «Дзю-до». Мати цікавиться успіхами сина, відвідує батьківські збори, приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Стосунки між матір'ю та сином теплі, побудовані на довірі та любові /а.с.12/.

Із висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації №102/3/29-5237 від 08.06.2015 «Про доцільність позбавлення батьківських прав» встановлено, що служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.6-8/.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її самостійного життя, поважати дитину.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст.164 СК України).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини.

Судом встановлено, що право неповнолітнього ОСОБА_3 на належне утримання і виховання, турботу про здобуття ним освіти, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку його батька порушене, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Разом з тим, стосовно позовних вимог щодо стягнення заборгованості за сплатою аліментів суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

У прохальній частині позовної заяви позивач не просить стягнути неустойку за несплату відповідачем аліментів, жодним чином не обґрунтовує підстави стягнення уже нарахованих ДВС розміру заборгованості, не наводить норму права, яка дає їй підставу звертатися до суду з подібною позовною вимогою.

Фактично заявлена вимога стосується спору про стягнення аліментів, згідно якого уже є рішення суду, питання порядку примусового стягнення цих коштів належить до компетенції ДВС, порядок стягнення встановлений Законом України «Про виконавче провадження». Позивачем не надано належних та допустимих доказів правомірності своїх вимог у цій частині та не наведено правової підстави правомірності цієї вимоги.

Таким чином суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментам з підстав недоведеності позовних вимог у цій частині.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 60, 63 Цивільного кодексу України, ст. ст. 164, 165, 167 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 88, 209, 212-215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2016.

Суддя: підпис А.В. Гаврищук

Згідно з оригіналом

Суддя: А.В. Гаврищук