У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до селянського (фермерського) господарства «Риск», третя особа - відділ Держкомземагенства у Згурівському районі Київської області, про визнання договору оренди недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Згурівського районного суду Київської області від 6 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та селянським (фермерським) господарством «Риск» (далі - СФГ «Риск») укладено договір оренди землі, який згідно п. 37 даного договору набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Договір зареєстровано відділом Держкомзему у Згурівському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2011 року, тобто правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. ОСОБА_4 передала відповідачу СФГ «Риск» у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Турівської сільської ради (с. Турівка Згурівського району Київської області) та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії від 12 лютого 2008 року. Позивач зазначає, що вказаний договір є недійсним у зв'язку із відсутністю в ньому обов'язкових умов, а саме: кадастрового номера земельної ділянки, строків передачі земельної ділянки в оренду, розміру пені за несвоєчасну сплату орендної плати, умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, серед додатків до договору оренди відсутні план або схема земельної ділянки, що передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлені земельні сервітути, а також акт визначення меж земельної ділянки в натурі. Враховуючи вищевикладене, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі від 1 вересня 2010 року укладений між ОСОБА_4 та СФГ «РИСК», зареєстрований відділом Держкомзему у Згурівському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2011 року.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 6 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням норм ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), про відмову у задоволенні позову. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Крім того, реєстрація договору не може змінювати моменту його укладення. Будь-яких обставин, які є підставою для недійсності договору оренди землі судом не встановлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 6 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик