У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_4 про спонукання до виконання мирової угоди, стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія») звернулось до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 15 квітня 2011 року на перехресті вул. Козацька-Сумська у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2011 року винним у ДТП визнаний ОСОБА_4 Автомобіль «Фіат» був застрахований у товаристві, яке виплатило страхове відшкодування його власнику та 22 листопада 2011 року звернулось до суду з позовом у порядку регресу до ОСОБА_4 Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2012 року була затверджена мирова угода, за якою сторонами погоджена сума боргу у розмірі 28 810 грн, яку відповідач зобов'язався сплати поетапно: не пізніше 31 грудня 2012 року - 6 тис. грн та не пізніше 31 березня 2013 року - 17 810 грн.

Ураховуючи, що ОСОБА_4. не сплатив 17 810 грн за умовами мирової угоди, а державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що указана ухвала не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив зобов'язати відповідача виконати умови мирової угоди, сплатити указану суму боргу та стягнути з ОСОБА_4 на його користь 64 828 грн 40 коп штрафних санкцій.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 3 тис. грн штрафних санкцій на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки відповідач прострочив грошове зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена п. 5 п.п. 5.1 мирової угоди та ст. 625 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д.Луспеник

С.П. Штелик