Справа №461/3558/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Городецької Л.М.,

при секретарі Думич Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області, Територіального сервісного центру №8047 Регіонального сервісного центру МВС в місті Києві про звільнення майна з-під арешту, усунення перешкод у здійсненні права власності та виключення з єдиного реєстру заборон,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся до суду із позовом про звільнення з-під арешту та зняти заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4» легковий пасажирський В, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) накладеної на вказаний автомобіль постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року по матеріалах кримінальної справи №181-0311. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 07.04.2010 року на підставі біржової угоди №989873 від 07.04.2010 СВ-ВО №САА478397 від 17.03.2010 року було придбано автомобіль моделі «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4», вантажний малотоннажний фургон-В, № кузова WV1ZZZ70Z1HO44139, після чого він 14.07.2010 року здійснив перереєстрацію цього авто у ВРЕР-5 УДАІ м. Києва та набув право власності на вказаний автомобіль. Крім того, він у зазначеному кримінальному провадженні не має статусу обвинуваченого чи підозрюваного та не є особою, яка несе матеріальну відповідальність за дії обвинувачених чи підозрюваних по кримінальній справі. Тому позов просить задовольнити

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, однак просили розглядати справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому, згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, за можливе розглядати справу і їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст.15,16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2010 року на підставі біржової угоди №989873 від 07.04.2010 СВ-ВО №САА478397 від 17.03.2010 року було придбано автомобіль моделі «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4», вантажний малотоннажний фургон-В, № кузова WV1ZZZ70Z1HO44139, після чого він 14.07.2010 року здійснив перереєстрацію цього авто у ВРЕР-5 УДАІ м. Києва та набув право власності на вказаний автомобіль.

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_2 від 23.05.2011р. накладено заборону на проведення реєстраційних операцій з транспортними засобами, у тому числі з автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4», порушеної відносно начальника ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, за фактом зловживання службовим становищем, за ознаками злочину передбаченого ст.. 364 КК України.

Судом встановлено, що позивач у справі не був підозрюваним чи обвинуваченим у даній кримінальній справі, відтак, накладення заборони на належний йому транспортний засіб є протиправним та порушує його право власності охоронюване законом.

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності на вище вказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, належно від волі інших осіб.

Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Положеннями ч. ч. 1. 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

В даному випадку в діях ОСОБА_1 не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбане у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вище вказаного транспортного засобу та проведено всі інші передбачені законом платежі, тобто, автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4», вантажний малотоннажний фургон-В, № кузова WV1ZZZ70Z1HO44139, позивачем у власність набуто правомірно.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Положеннями ч.1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини».

Таким чином, з огляду на наведені судом доводи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення,оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності та звільнення належного їй на праві власності автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4», вантажний малотоннажний фургон-В, № кузова WV1ZZZ70Z1HO44139 - з-під арешту, оскільки, він будучи власником автомобіля, не є підозрюваним або обвинувачуваним по кримінальній справі, по якій органом досудового слідства було накладено вказане вище обтяження, а тому наявність вказаного вище арешту та заборони на проведення реєстраційних операцій щодо належного йому на праві власності автомобіля, обмежує право власності позивача та підлягає захисту та відновленню.

Керуючись ст.ст. 4,10,60,61,209,212-215 ЦПК України, на підставі ст. 41 Конституції України, норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 15,16, 316,317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд , -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити з-під арешту та зняти заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4» легковий пасажирський В, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) накладеної на вказаний автомобіль постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року по матеріалах кримінальної справи №181-0311.

Зобовязати Регіональний сервісний центр МВС в. Києві скасувати накладені обмеження (вилучити про них запис з Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України) на проведення реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T 4» легковий пасажирський В, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), накладеної на вказаний автомобіль постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року по матеріалах кримінальної справи №181-0311.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М.Городецька