№ 207/1414/15-ц
№ 2/207/17/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Тюлюнової В.Г.

при секретарі - Куцевол Л.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпродзержинську справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із домоволодіння.

ВСТАНОВИВ:

02.04.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Уточнивши в суді позовні вимоги просить виселити відповідачів із домоволодіння 21А по провулку Чернишевського смт. Карнаухівка м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яке належить їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності 40037536 від 03.07.2015 року, виданого реєстраційного службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, де відповідачі, її брат ОСОБА_3 зі своєю родиною, дружиною і повнолітнім сином, з її дозволу, починаючи з листопада 1987 року проживали, а з 22.11.1990 року зареєстровані і продовжують проживати, незважаючи на те, що вона просила звільнити домоволодіння і добровільно виселитись, тому що дозволила їм тимчасово проживати в будинку, поки не придбають власне житло. Просить виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Судове рішення про виселення відповідачів є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Вона має надію, що брат і його родина, дружина і повнолітній син, її почують, тому просить стягнути з них тільки судовий збір у розмірі 81 грн. 20 коп. з кожного.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги про виселення із домоволодіння не визнав, пояснив, що відповідачі його дружина і повнолітній син. Позивач рідна сестра. З дозволу ОСОБА_2 він з дружиною і сином з 1987 року проживають, а з 1990 року зареєстровані, в будинку 21А по провулку Чернишевського смт.Карнаухівка м.Дніпродзержинська. Проживаючи тривалий час в будинку, підтримуючи домоволодіння в належному стані були впевнені, що у них виникне право власності на будинок, тому звертались до суду з позовною заявою про визнання права власності на домоволодіння, але в лютому 2015 року апеляційний суд Дніпропетровської області відмовив йому у визнанні права власності на домоволодіння за набувальною давністю. Другого домоволодіння у його сімї не має, тому вони не виселяються із спірного домоволодіння.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, подали до суду письмові заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги про виселення їх із домоволодіння не визнають.

Начальник Баглійського районного відділення міграційної служби у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області письмово повідомив суд 09.02.2016 року, що просить розглядати справу за відсутності представника міграційної служби згідно з вимогами чинного законодавства.

Суд, вислухавши позивачку, її представника ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що уточнені в судовому засіданні позивачкою ОСОБА_2 і її представником ОСОБА_1 позовні вимоги про виселення із домоволодіння підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_3, ОСОБА_4 дружина ОСОБА_3, ОСОБА_5 - повнолітній син відповідача.

Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок 21А по провулку Чернишевського смт.Карнаухівка м.Дніпродзержинська за набувальною давністю.

Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої жилою площею не більше 60 кв.м від 29.03.1976 року виконком Дніпродзержинської міської ради згідно рішення виконкому міської ради №768 від 18.12.1975 року про відвід земельної ділянки надав колишньому чоловіку ОСОБА_2 у безстрокове користування земельну ділянку загальною площею 700 кв.м.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.09.1981 року, яке ніким не скасовано, за ОСОБА_2 визнано право власності на недобудоване домоволодіння з надвірними спорудами готовністю 13%.

Згідно реєстраційного посвідчення, визнаного 18.04.1990 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації право власності на будинок 21А по провулку Чернишевського смт. Карнаухівка м.Дніпродзержинська зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 з дружиною та сином з листопада, 1987 року (з 22.11.1990 року зареєстровані) до теперішнього часу з дозволу ОСОБА_2 проживають і користуються житловим будинком 21А по провулку Чернишевського смт.Карнаухівка м. Дніпродзержинська, а будинок постійно перебував у володінні власниці ОСОБА_2.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК Української РСР до членів сімї власника будинку належать особи, визначені в ч.2 ст.64 ЖК Української РСР, відповідно до якої до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейні відносин з власником будинку не позволяє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сімї , інших осіб. Згідно положень ст..391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених норм правових свідчить про те, що право членів сімї власника будинку може виникнути та існувати лише при наявності права власності на будинок у особи, членами сімї якої вони є.

Допитана як свідок ОСОБА_2 підтвердила, що вона з братом ОСОБА_3 лише у дитинстві мешкали разом. Позивачка не була і не є членом сімї ОСОБА_3 а ні на час їх вселення , а ні на час реєстрації, а ні на теперішній час. Підтвердила що будь яка угода найму та домовленість відсутня. Плату за користування домоволодінням позивачка не отримувала, а відповідачі ніколи не здійснювали.

Зміст статей 818 ЦК України та 98 КСК УРСР якими врегульовано статус «Тимчасових мешканців», статус яких визначається фактичним користуванням приміщення без стягнення плати за користування приміщенням та за умовою, що такі користувачі не є членами сімї власника або наймача з огляду на застосування законодавцем терміну інші особи.

Відповідачі вселились у спірне домоволодіння з дозволу ОСОБА_2 як єдиного власника домоволодіння.

ОСОБА_3 рідний брат ОСОБА_2, але ні він ні його дружина і повнолітній син ніколи не були членами родини позивачки і мають статус тимчасових мешканців у розумінні статей 98 ЖКУРСР та 818 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Ч.4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення.

Вищевикладене свідчить, що позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення із домоволодіння 21А по провулку Чернишевського смт.Карнаухівка м.Дніпродзержинська ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 без надання іншою жилого приміщення підлягають задоволенню, а відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 81,20 грн., ОСОБА_4- 81,20 грн., ОСОБА_5 81,20 грн. судового збору на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 383,391,818 ЦК України, ст.ст. 98,98 ЖК УРСР, ст..ст.10,60,88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Уточнені в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із домоволодіння задовольнити.

Виселити із домоволодіння 21А по провулку Чернишевського смт.Карнаухівка м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 81,20 грн., ОСОБА_4 - 81,20 грн., ОСОБА_5 81,20 грн. на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору.

Копію рішення суду після набрання законної сили направити для відомості в Баглійський відділ міграційної служби у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.Г.Тюлюнова