АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Вовк Є.І.
Справа №753/2454/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення боргу банківського рахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з відповідача 511 дол. США, 2 652 дол. США як нараховану пеню за прострочення надання послуг на поточний картковий рахунок НОМЕР_2 в даному банку.

В мотивування вимог посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір банківського поточного рахунку фізичної особи, по якому банк відкрив поточний (картковий) валютний рахунок НОМЕР_2 у валюті Доларах США (USD) з видачею платіжної картки MasterCard Word зі строком дії до червня 2019 року.

30.09.2015р.ним було виявлено несанкціоноване списання з вказаного карткового рахунку 1011,33 доларів США невідомими особами. Проте, всупереч вимогам діючого законодавства Банком була повернута лише частина вказаної суми у розмірі 500 доларів США.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що обставини, які суд визнав не доведеними, не заперечувалися відповідачем по справі, зокрема щодо укладення між позивачем та відповідачем договору банківського поточного рахунку фізичної особи, по якому банк відкрив поточний (картковий) рахунок валютний рахунок НОМЕР_2 в валюті Доларах США, з видачею платіжної картки MasterCard World на ім'я позивача із зазначенням строку дії - до червня 2019 року. Позивач приєднався до публічного договору «Умови та правила надання банківських послуг», примірник якого розміщений на Офіційному сайті відповідача. Вказані дії передбачені заповненням позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців і керівників корпоративних клієнтів, яка містить особисту інформацію про позивача і залишається у відповідача, позивач примірника такої анкети не має.

Суд не врахував наявність досудового врегулювання спору, зокрема те, що відповідач визнав факт здійснення неналежної платіжної операції з картки позивача сторонніми особами, що підтверджується частковим поновленням балансу картки позивача на 500 доларів США.

Крім того, позивачем вжито всіх достатніх та розумних дій та встановлено ліміт на використання коштів по картці НОМЕР_2 з метою запобігання шахрайських дій, також судом не надано оцінки обставинам несанкціонованого списання коштів з рахунку позивача та зобов'язання банку щодо відновлення карткового балансу позивача. При винесенні рішення судом не взято до уваги дану обставину, а саме умови списання коштів у розмірі 500 та 511 доларів США, які перевищували встановлений ліміт 300 доларів США, що має істотне значення для вирішення справи.

Зазначив, що відповідно до довідки, наданої відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.06.2016 року №76HS-U2U6-L8MF-ICVA, а саме виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 і додатковим рахункам договору за період 01.08.2013-07.06.2016 року, перше поповнення карткового рахунку НОМЕР_2 в валюті Доларах США, з якого відбулося несанкціоноване списання коштів, позивачем було здійснено 14.09.2015 року готівкою у відділені №95 філії «Розрахунковий центр» м. Києва, пр-т. Возз'єднання, 10/1 на суму 5051.00 доларів США. Отже, картковий рахунок НОМЕР_2 у валюті Доларах США, з видачею платіжної картки MasterCard World на ім'я позивача із зазначенням строку дії - до червня 2019 року є додатковим картковим рахунком до основного банківського рахунку позивача НОМЕР_3.

У вказаній довідці зазначено персоніфіковані дані позивача як власника банківського рахунку, а саме: ПІБ: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1, паспортні дані: серія НОМЕР_4, виданий Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, місце реєстрації: АДРЕСА_1. Вказані дані повністю відповідають паспортними даними та копії індивідуального податкового номеру позивача.

Відповідно до довідки від 08.06.2016 року №BAFI-HVVU-630E-IVFR, наданої відповідачем, несанкціоноване списання коштів з рахунку позивача відбулось 29.09.2015 року на суму 511.37 доларів США (деталі операції: аптека: RIDEAID STORE - 084. GARFIELD) та 30.09.2015 на суму 500 доларів США (деталі операції: електроніка: APPLE RETAIL VOICEAUTH). Про дане списання коштів позивачу стало відомо з SMS повідомлень і позивач одразу ж звернувся через мережу Інтернет до служби клієнтської підтримки банку відповідача з приводу списання коштів і після тривалого листування з відповідачем, останній відшкодував позивачу лише частину списаних з картки коштів від незаконно проведеної операції на придбання товарів (послуг) магазину електроніки на суму 500 доларів США.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між ним та відповідачем було укладено договір щодо вказаного банківського поточного рахунку фізичної особи, в тому числі станом на 30.09.2015р., при цьому з наданої стороною позивача фотокопії картки номер НОМЕР_2 ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» MasterCard Word на ім'я ОСОБА_1 із зазначенням строку дії - до червня 2019 року не вбачається дати початку її дії, позивачем також не визначено дати укладання вказаного договору між сторонами в обґрунтування позову, як не зазначено в обґрунтуванні позову і конкретних обставин щодо надходження спірних коштів на вказаний картковий рахунок, при цьому стороною позивача не надано доказів щодо їх фактичного надходження на вказаний картковий рахунок (в тому числі, до часу їх списання 30.09.2015р.).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та також указано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повинні надавати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відкрито валютний картковий рахунок (в доларах США) та отримано банківську картку Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» НОМЕР_2 MasterCard World зі строком дії до червня 2019 року. Тим самим позивач приєднався до публічного договору «Умови та правила надання банківських послуг», що розміщений на офіційному веб-ресурсі Відповідача (https://privatbank.ua/ni/terms/). Розділ 2.1. «Картки (умови та правила використання платіжних карток Банку)».

Позивач 30.09.2015 року перебував в Сполучених Штатах Америки. Станом на вказану дату на належній йому банківській карті НОМЕР_2 MasterCard World, знаходились кошти на загальну суму 3665, доларів 02 (два) центи США.

О 01:10 та 01:16 годині ночі за українським часом 30.09.2015 року із сервісної служби відповідача позивачеві надійшло два SMS- повідомлення про зняття у вказаний час з його банківської картки коштів на суму 1011 доларів 33 центи. Зняття коштів відбулось шляхом проведення невідомими особами оплати товарів в мережі Інтернет безготівковим розрахунком. Відповідно до SMS- повідомлень, що надійшли позивачу здійснено 2 платежа через мережу Інтернет з використанням його картки: платіж в розмірі 511 доларів США був використаний на оплату товарів (послуг) аптеки «Rite Aid Store», інший, в розмірі 500 доларів на оплату (товарів) послуг магазину електроніки «Apple».

Як вбачається з матеріалів справи, коштами на зазначеному рахунку ОСОБА_1 розпоряджався, в тому числі, і за допомогою електронної системи Приват-24.

При цьому, робота у системі «Приват-24» має відповідні особливості, а саме здійснюються за допомогою дистанційних розпоряджень, тобто розпорядження банку здійснити певну операцію, яке передається клієнтом через систему Інтернет, без відвідування банку, при цьому передача дистанційного розпорядження та реєстрація його банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийнятим банком до виконання, якщо клієнт: для доступу в систему ввів правильні логін і пароль; увів всі параметри, які запитує система; підтвердив дистанційне розпорядження правильним введенням динамічним паролем, якщо клієнт не підтвердив дистанційне розпорядження, то банк не повинен виконувати операцію, про що в свою чергу інформує клієнта.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач скористався своїм правом через Приват-24 виконати дії, необхідні для блокування картки та повідомлення про несанкціоноване зняття коштів з його карткового рахунку.

В подальшому, о 21:57 годин цього ж дня, від відповідача позивачеві надійшло ще одне повідомлення, відповідно до якого невідома особа здійснила спроби зняття коштів з його карткового рахунку о 04:57 годині ночі, проте на той момент картка була уже заблокована за його запитом.

Відразу після списання коштів з належної позивачеві картки 30.09.2015 року приблизно о 01:30 годин, він звернувся через мережу Інтернет до служби клієнтської підтримки банку відповідача з приводу списання коштів. За результатами вказаного звернення картка була заблокована, «створені заявки J№ 162428 і №162429» на повернення коштів та передані на розгляд до служби безпеки банку.

Після повернення в Україну за зверненням позивача баланс картки було поновлено відповідачем на 500 доларів США. Як повідомлено позивачеві представниками банку, баланс частково поновлено за рахунок повернення коштів від незаконно проведеної операції на придбання товарів (послуг) магазину електроніки «Apple».

Після повернення зі Сполучених Штатів Америки позивач неодноразово звертався до відповідача з метою повернення залишку несанкціоновано списаних з його карткового рахунку коштів в розмірі 511 доларів. За результатами розгляду листа позивача №23156 від 30.09.2015 року службами безпеки банку проведено розслідування з приводу списання коштів з картки. У відповідь на вказаний лист банк повідомив, що за результатом його розгляду та проведення розслідування встановлено, що позивачем нібито було порушено умови Публічного договору, а саме повідомлено стороннім особам особисті дані та дані картки.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з п. 1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 розділу 6 Положення «Про порядок емiсiї електронних платіжних засобів i здійснення операцій з їх використанням» (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним (ч. 3 п. 2 розділу 6 Положення).

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (ч. 1 п. 8 Положення).

Пунктом 9 розділу 6 Положення передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Оскільки суду не були надані докази того, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя, то колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення 511 доларів США є обґрунтованими.

Крім того, визначальним є недоведеність вини ОСОБА_1 у незаконному використанні персональних даних та інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред'явлення платіжного засобу.

Банк неналежно надав позивачеві послуги з користування банківською карткою, не забезпечив належної охорони інформації, необхідної для проведення платіжних операцій, дізнавшись про списання коштів з його рахунку, не вжив заходів для збереження грошових коштів, що послужило причиною заволодіння такими третіми особами.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що відповідач до суду першої та апеляційної інстанцій не з'являвся, заперечення проти позову та апеляційної скарги не подавав.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 % пені згідно Закону України «Про захист прав споживачів», то вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Зазначена норма є спеціальною для спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року №6-71цс15.

Таким чином положення частини п'ятої статті 10 цього Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюються.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК , частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 511доларів США, що станом на 24.10.2016 року становить 13 113 грн. 69 коп. за курсом Національного Банку України на день ухвалення рішення.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє , використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

У пункті 7 частини першої статті 5 Закону було передбачено, що споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIIІ, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 28.03.2016 року, тобто на момент чинності статті 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, то правові підстави для звільнення від сплати судового збору за подання позову відсутні.

Така ж думка була висловлена Верховним Судом України в ухвалах від 16 січня 2016 року у справі №6-3084ц15, від 29.01.2016 року №6-209ц16, від 03.02.2016 року №6-228ц16, від 09.02.2016 №6-36ц16 та від 01.03.2016 року №6-484ц16.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 691,38 грн. за подання позову. З відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 133 грн. 22 коп. за подання ОСОБА_1 позову та 110 грн. 32 коп. на користь позивача ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтвердженими доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та задоволення позову частково.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення боргу банківського рахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 511 (п'ятсот одинадцять) доларів США на поточний картковий рахунок НОМЕР_2 в даному банку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 691 грн. 38 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь держави 133 грн.22 коп. судового збору за подання позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 110 грн. 32 коп.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді