АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, визнання права власності на квартиру, в якому просив витребувати у ОСОБА_1 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: 5, видане 08.01.2015 року, видавник: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) серія та номер 5, видане 08.01.2015 року, видавник: Апатенко М.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; визнати за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Справа № 755/20095/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8518/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого з метою забезпечення належного виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № ML-012/150/2008 від 29.05.2008 року, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.06.2010 року задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 та стягнуто з останнього заборгованість за кредитним договором № ML-009/055/2007 від 01.03.2007 року, яка станом на 18.02.2010 року становить 829292, грн.. 58 коп. та заборгованість за кредитним договором ML- 012/150/2008 від 29.05.2008 року, яка станом на 17.02.2010 року становить 3557577 грн. 32 коп., а також судові витрати. 18.02.2011 року на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист. 20.05.2013 року ВДВС ГУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищезазначеного рішення. В рамках виконавчого провадження,18.12.2014 року ДП «Інформаційний центр» МУЮ було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: кв. АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, про що складено протокол електронних торгів № 23595 від 18.12.2014 року. Переможцем торгів було визнано ОСОБА_1 Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13.05.2015 року результати прилюдних торгів, акт про реалізацію спірної квартири було визнано недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 року вказане рішення залишено без змін. ОСОБА_1 отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, відповідно до якого за ним було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) серія та номер 5, видане 08.01.2015 року, видавник: Апатенко М.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 6 090 грн. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень ст.388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, що має місце в даному випадку.

Крім того, на думку апелянта, незаконним є визнання права власності за позивачем на спірну квартиру, оскільки при визнання прилюдних торгів недійсними квартира повинна бути повернута організатору таких торгів для проведення повторних, а не боржнику у власність.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер:

5, виданий 08.01.2015 року, видавник: Апатенко М.А., приватний нотаріус КМНО. належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18544880 від 08.01.2015 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-24).

На підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 08.01.2015 року, останньому перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року визнано недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом проведення електронних торгів № 23595 від 18 грудня 2014 року, з реалізації арештованого нерухомого майна-квартири, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4; визнано недійсним акт від 06 січня 2015 року про реалізацію предмету іпотеки, складений старшим державним зиконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві МаховоюД.А. (а.с. 16-21). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишено без змін (а.с. 10-12).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, виходив з того, що у разі, якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до частини 2 статті 388 ЦК України, а тому суд вважав, що позовні вимоги про визнання свідоцтва недійсним та визнання права власності на квартиру за позивачем є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалося, під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права в цій частині, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, а тому, у відповідності до положень ст.303 ЦПК України, судом апеляційної інстанції в цій частині не перевірялося.

Колегія суддів не може повністю погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) серія та номер: 5, видане 08.01.2015 року, видавник: Апатенко М.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Так, суд першої інстанції правильно послався на рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, яким визнано недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом проведення електронних торгів № 23595 від 18 грудня 2014 року, з реалізації арештованого нерухомого майна-квартири, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4; визнано недійсним акт від 06 січня 2015 року про реалізацію предмету іпотеки, складений старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. (а.с. 16-21).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишено без змін (а.с. 10-12).

Також правильним є посилання суду на те, що результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем.

Наслідком визнання прилюдних торгів недійсними є визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів незаконним та його скасування ( пункт 27 Постанови №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ»), так як таке свідоцтво, видане владним органом, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права.

Таким чином, в цій частині суд першої інстанції правильно визначився з тим, що свідоцтво про придбання квартири з прилюдних торгів слід визнати не дійсним, оскільки судовим рішенням було визнано недійсними результати самих прилюдних торгів.

Разом з тим, правильно вирішивши вказане питання, суд першої інстанції не правильно визначився з нормами матеріального права та помилково визнав право власності на вказану квартиру за позивачем, оскільки в даному випадку, після визнання прилюдних торгів недійсними, слід проводити повторні торги з додержанням норм законодавства, оскільки визнання їх недійсними не скасовує самого рішення про їх призначення.

Так, в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. У зв'язку із цим позов про визнання публічних торгів недійсними, пред'явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають.

У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Судом першої інстанції не було враховано викладене, що призвело до ухвалення помилкового рішення у цій частині.

Таким чином, апеляційна скаргу підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру з ухваленням в цій частині нового рішення, про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Судові витрати також слід розподілити, відповідно до положення ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовної заяви.

Керуючись ст.ст.218, 303-305, 307, 309, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судового збору - змінити, зменшивши стягувану суму з 6 090 грн. до 487,2 грн.

В решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді