Справа № 405/6199/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря: Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого вказав, що 08.02.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ним було укладено кредитний договір № 05-201179008-Ф. В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором 08.02.2008 року було укладено Іпотечний договір та Договір поруки. В подальшому до вказаного кредитного договору між ним та банком укладалися додаткові угоди.

Підставами для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначає: відсутність переліку форм забезпечення кредиту; відсутність відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, відсутність повної орієнтовної вартості кредиту; поверховий та незрозумілий для нього розрахунок заборгованості; необґрунтованість та безпідставність нарахування заборгованості у гривнях, з урахуванням того, що кредит видавався в іноземній валюті, включення до суми боргу додаткових витрат тощо.

На думку позивача оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту, а умови підписаного ним кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовістності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення його, як споживача становища.

З урахуванням вказаних обставин, позивач з даним позовом звернувся до суду.

Представник позивача та позивач у судове засідання з`явилися, надали пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені в позові обставини позов просили задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, надав пояснення, згідно з якими позовні вимоги не визнав та в задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2001 року ОСОБА_3 України видав ВАТ АБ «Укргазбанк» банківську ліцензію № 123 на право здійснення банківських операцій визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

03.02.2004 року ОСОБА_3 України видав ВАТ АБ «Укргазбанк», який має банківську ліцензію за номером 123 дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», до якого має місце додаток № 123-2 від 03 лютого 2004 року щодо переліку операцій, які має право здійснювати ВАТ АБ «Укргазбанк», у тому числі й щодо ведення операцій з валютними цінностями.

Таким чином, відповідач мав право видавати кредит в іноземній валюті.

08.02.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та позивачем було укладено кредитний договір № 05-201179008-Ф, згідно з яким ОСОБА_3 відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію, з лімітом 20 000 доларів США, на строк з 08.02.2008 року по 07.02.2028 року або по день визначений в п. 3.3.11 цього ОСОБА_4, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,9% річних.

Кредитна лінія надається на задоволення споживчих потреб Позичальника ( п. 1.3 кредитного ОСОБА_4).

За поясненнями позивача ним фактично було отримано від відповідача 17 900 доларів США.

16 лютого 2009 року між сторонами зазначеного вище кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою ОСОБА_4 та Позичальник домовилися про те, що з моменту укладення цієї додаткової угоди до кредитного ОСОБА_4 відкриває Позичальнику рахунок № 0.840 для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, а Позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості по кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та всі комісійні платежі, передбачені кредитним договором, на вказаний рахунок за наступними реквізитами рахунок № 0.840 відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 383073.

Згідно з п. 2 вказаної вище додаткової угоди ОСОБА_4 та Позичальник домовилися про те, що з моменту укладення цієї додаткової угоди до кредитного ОСОБА_4, отримані від Позичальника на рахунок № 0.840 кошти (або кошти отримані в порядку договірного списання) направляються Банком в першу чергу для оплати простроченої суми комісійних платежів, потім простроченої заборгованості по процентах за кредит, потім простроченої заборгованості по кредиту, потім строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за кредит, потім строкової заборгованості по кредиту.

12 березня 2009 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та позивачем укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, відповідно до п.1 якої сторони домовилися про внесення змін до п. 3.2.2 кредитного договору, а саме: «Виконувати доручення Позичальника на договірне списання грошових коштів на користь Банку з поточних рахунків Позичальника в національній та іноземних валютах, а саме: в разі невиконання Позичальником зобовязань за дійсним договором та/або в день купівлі іноземної валюти за заявкою Позичальника на валютному аукціоні НБУ списувати на користь Банку з поточних рахунків Позичальника № НОМЕР_1 в Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 383073, (або з будь яких інших поточних рахунків Позичальника, що будуть відкриті на момент здійснення договірного списання) належні до сплати комісії, проценти в разі настання строку платежу, пеню за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, а також суму заборгованості по кредиту будь яку іншу заборгованість Позичальника, що виникла згідно умов цього договору, в тому числі всі видатки, здійснені Банком під час виконання умов дійсного договору».

21 вересня 2010 року сторони зазначеного кредитного договору уклали додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до п. 1.4.1 якої до вказаного кредитного ОСОБА_4 ( а. с. 13), за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 12,9 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим ОСОБА_4 (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 13,0 % річних.

Відповідно до п. 3.3 Додаткової угоди № 3 від 21.09.2010 року до вказаного кредитного ОСОБА_4 (а. с. 13) при отриманні від Позичальника на Рахунок кредиту коштів (або коштів, отриманих в порядку договірного списання), Сторони встановлюють наступний порядок погашення заборгованості за цим ОСОБА_4: прострочені комісійні винагороди (якщо буде мати місце прострочення); прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); прострочена сума за кредитом (якщо буде мати місце прострочення); строкові комісійні винагороди (якщо буде мати місце); строкові проценти; строкова заборгованість за кредитом. Зазначене дає підставу суду вважати, що обґрунтування позивачем позову самостійним визначенням відповідачем черговості погашення заборгованості за кредитом, є безпідставним.

В день отримання від відповідача кредиту, а саме: 08.02.2008 року, з метою забезпечення виконання Позичальником (позивачем) умов вказаного вище кредитного ОСОБА_4, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 05-201179008-Ф від 08.02.2008 року, згідно з яким Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору.

Крім того, виходячи з умов кредитного договору (п.2.1), згідно з договором іпотеки від 08.02.2008 року, в забезпечення зобовязань за дійсним договором Банком було прийнято від позивача в іпотеку двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, з доводами позивача щодо відсутності у Кредитному договорі переліку форм забезпечення кредиту суд не погоджується, оскільки як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи в день укладення кредитного ОСОБА_4, крім ОСОБА_4 поруки, позивачем будо передано відповідачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру № 2, що у будинку № 4, корп. № 4, за адресою: м. Кіровоград, вул. Волкова. Тобто за погодженням сторін було добровільно визначено види забезпечення виконання зобов'язання, що не суперечить положенням ст. 546 ЦК України, згідно з якою виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. ОСОБА_4 або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача, що кредитний Договір не містить Графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахувань даних, передбачених у Додатку до Правил, а також те, що відповідно до Графіку платежів, відповідач зазначив, що ліміт кредитної лінії та сума до погашення зазначені в гривнях, не дивлячись на те, що кредит позивач отримував в доларах США, оскільки як встановлено під час розгляду справи, позивач фактично сплачував на користь відповідача кошти за вказаним кредитним ОСОБА_4 у доларах США, що підтверджується матеріалами справи, а саме: виписками з особового рахунку ( а. с. 76 87).

Щодо вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача суд вважає, що дана інформація відображена в заяві Позичальника на отримання кредиту від 11.01.2008 року (а. с. 44), Умовах кредитування по програмі «Житло в кредит» для придбання нерухомості на вторинному ринку (а. с. 45) та Інформації підписаної сторонами ( а. с. 46-47).

Крім того, суд вважає, що зазначені позивачем для визнання кредитного ОСОБА_4 недійсним такі підстави як включення відповідачем у Додаткову угоду № 3 положення щодо обовязку Позичальника, окрім укладення договору страхування майна, ще й обовязкове страхування власного життя, що тягне за собою додаткові витрати, є необґрунтованими, оскільки як визнали сторони та встановлено з матеріалів справи ( а. с. 14, п. 4.3.6. Додаткової угоди №3) позивачем було укладено з відповідачем договір страхування власного життя, договір від нещасного випадку та договір страхування майна, яке береться у забезпечення, визначеного в п. 2.1 цього ОСОБА_4 з приводу чого позивач взяв на себе зобовязання надати Банку копії вказаних договорів страхування, а також докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію страхового покриття за вказаними договорами страхування на строк, не менший, ніж той, в межах якого Позичальник виконає свої зобовязання за цим ОСОБА_4, але не менше ніж на 1 рік. Тобто, виходячи з умов Додаткової угоди, позивач знав про додаткові витрати, сплату яких взяв на власний рахунок.

Згідно ч. 3 ст. 91 ЦК України, юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

У відповідності до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютний контроль» від 19 лютого 1993 року, валютні операції, - це операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і

суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з вимогами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57 60, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко