Провадження № 2/0202/81/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Комунальне підприємство Житлово - експлуатаційне підприємство № 21 Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом їх вселення, зняття з реєстрації та виселення інших зареєстрованих осіб, зобовязання вчинити певні дії та визнання таким, що втратив право користування житлом та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_7, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Комунальне підприємство Житлово - експлуатаційне підприємство № 21 Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом їх вселення, зняття з реєстрації та виселення інших зареєстрованих осіб, зобовязання вчинити певні дії та визнання таким, що втратив право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року державним виконавцем вони були вселені до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, але вони не мають можливості там проживати, оскільки відповідачі в цьому їм чинять перешкоди, змінючи замки на вхідних дверях та іншими діями перешкоджають проживати в квартирі. З приводу протиправних дій відповідачів, вони звертались до дільничного інспектора, однак так в квартиру і не потрапили. У грудні 1988 року, після одруження з ОСОБА_8, з дозволу всіх членів сімї, вона посилилась у спірну квартиру АДРЕСА_2. 18.03.1992 року народилась ОСОБА_2, яка з дня народження також проживала в спірній квартирі. Після розпаду сімї, у квітні 2004 року, ОСОБА_7 змусила їх залишити спірну квартиру, у звязку з чим вони вимушені були звернутись до суду за захистом своїх прав. Однак, після ухвалених рішень відповідачі продовжують чинити їм перешкоди, що унеможливлює їх вселення та проживання в квартирі. Також наголошували, що ні усної, ні письмової згоди на вселення в квартиру ОСОБА_4, її сина ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вони не надавали, тому вважають, що вони повинні бути виселені з квартири та зняті з реєстрації. Окрім цього, зазначають, що ОСОБА_6 втратив право користування спірною квартирою, оскільки з 1992 року не проживає в ній, а постійно проживає зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_3. Посилаючись на ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України просили суд усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітній дитині ОСОБА_3 перешкоди у користування квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевській у м. Дніпропетровську для реалізації права на визначення порядку користування зазначеною квартирою шляхом виселення з квартири ОСОБА_4, неповнолітньої дитини ОСОБА_9 та ОСОБА_5, зняття з реєстрації у квартирі ОСОБА_4 та неповнолітньої дитини ОСОБА_9 та вселення їх до квартири, зобовязати ОСОБА_7 надати ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевської у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_7, ОСОБА_5 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають в квартирі з 2004 року, коли після розлучення з її сином остання виїхала на постійне місце проживання до іншого чоловіка. Наголошує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином не проживають в квартирі, не сплачують комунальні платежі, не здійснюють поточний та капітальний ремонт квартири, не отримують кореспонденцію, їх особистих речей в квартирі не має, хоча перешкод в користуванні квартирою їм ніхто не чинить. Разом з цим, зазначали, що ОСОБА_5 постійно проживає в квартирі разом зі своєю родиною ОСОБА_4, та сином ОСОБА_9, він постійно несе поточні витрати на ремонт квартири, сплачує комунальні послуги, здійснює інші поточні витрати на утримання квартири, яка є єдиним його місцем проживання. Просили суд визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщення квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 та визнати за ОСОБА_5 право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 без письмової згоди ОСОБА_1, ОСОБА_2.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник зявлялись, підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві обставини та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, в задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та їх представник в судові засідання зявлялись, зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити.

Додатково в судовому засідання ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 пояснювали, що вони не можуть проживати разом із позивачами, у звязку із тим, що між ними склалися конфліктні відносини та, враховуючи площу квартири, їх спільне проживання не можливе.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили відмовити в повному обсязі. Представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в письмових запереченнях зазначав, що позивачі не мають намір користуватись житловими приміщенням, а мають на меті вселитись в зазначену квартиру. Кожного разу при спробі вселитись між сторонами виникали сварки та виклики співробітників органів внутрішніх справ. Стверджував, що ОСОБА_6 постійно проживає в квартирі, бере участь у сплаті комунальних послуг, а акти про непроживання останнього, надані позивачами, просить визнати недопустимими доказами.

В судовому засідання в якості свідка було допитано ОСОБА_10, яка проживає в одному будинку з ОСОБА_7, яка повідомила, що позивачі дійсно не проживають у спірній квартирі, але неодноразово намагалися вселитися до неї. Повідомила суду, що була свідком коли ОСОБА_1 викликала правоохоронні ограни з метою вселитися у спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що він є батьком ОСОБА_2. Зазначив, що ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з 2000 року. Вони разом з донькою ОСОБА_2 в грудні 2015 року приїздили до квартири врегулювати відносини з відповідачами для можливості проживання в спірній квартирі позивачам, але відповідачі не надавали можливості вселитись у спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що проживає в одному будинку з ОСОБА_7. Позивачів бачив в літку 2014 року, коли вони вселялись до спірної квартири, але після цього в спірній квартирі їх не бачив.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 повідомила суду, що проживає в одному будинку з ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_6 вона бачила багато разів у різний час, коли він приходив додому в спірну квартиру. Про вселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_13 зазначив, що в спірній квартирі проживають ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі не бачив та йому не відомо чи є їх речі в спірній кватирі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Комунальне підприємство Житлово - експлуатаційне підприємство № 21 Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом їх вселення, зняття з реєстрації та виселення інших зареєстрованих осіб, зобовязання вчинити певні дії та визнання таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню частково та зустрічна позовна заява ОСОБА_7, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщення не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно довідки комунального підприємства «Житлового ремонтно експлуатаційного підприємства Індустріального району» від 09.07.2015 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, правнук ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, колишня невістка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 та правнук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування квартирою № 21 у будинку № 75 по вул. С. Ковалевської в м. Дніпропетровську. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано право на їх примусове вселення до квартири АДРЕСА_5.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 усунуто перешкоди в користуванні квартирою № 21 у будинку № 75 по вул. С. Ковалевської в м. Дніпропетровську шляхом їх вселення до цієї квартири та зобов'язано ОСОБА_7 видати їм ключі від її вхідних дверей.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, та її малолітня дитина ОСОБА_3, не можуть потрапити у спірну квартиру у зв'язку з відсутністю ключів від неї і перешкод зі сторони відповідачів, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, зверненнями ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявами про перешкоди у користуванні квартирою, які здійснюються відповідачами, та оспорювання відповідачами права позивачів на користування квартирою, що підтверджується зверненням відповідачів із зустрічною позовною заявою та обставинами встановленими рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевської у м. Дніпропетровську шляхом вселення їх в квартиру та зобовязання ОСОБА_7 надати ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2.

Розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.

За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо.

Згідно листа головного лікаря КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико санітарної допомоги № 2» вих. № 52/16 від 05.01.2016 року ОСОБА_6, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, проходив лікування у КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико санітарної допомоги № 2» та проходив флюорографічний огляд органів грудної клітки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, суд не може прийняти до уваги лист головного лікаря КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико санітарної допомоги № 2», як беззаперечний доказ того, що ОСОБА_6 не проживає за місцем своєї реєстрації більше шести місяців, разом із тим, враховуючи пояснення відповідачів та свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12

Отдже позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, в частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірною квартирою не доведені належними та допустимими доказами та відповідно задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, не наведено належних правових підстав визначених Житловим кодексом України або іншими нормативно правовими актами для виселення ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_9 зі спірної квартири.

Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентними органами на підставі рішення суду про виселення.

Таким чином, порядок зняття з реєстрації визначений законом та підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстрації ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_9, суд також не вбачає.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2014 року встановлено факт здійснення перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 у користуванні квартирою № 21 у будинку № 75 по вул. С. Ковалевської в м. Дніпропетровську.

Обставини викладені в зустрічній позовній заяві в частині визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її малолітньої дитини ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 21 у будинку № 75 по вул. С. Ковалевської в м. Дніпропетровську,не знайшли свого підтвердження, а підстави відсутності зазначених осіб суд вважає поважними, а тому позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні, на підставі пояснень свідків та сторін по справі, які не оспорювали цей факт, встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_10 у звязку із чим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за ним права користування спірною квартирою.

Положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; припинення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання зобов'язання в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди; визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що чинним законодавством передбачений порядок реєстрації місця проживання фізичних осіб, а суду не надано доказу, що ОСОБА_5 було відмовлено в реєстрації місця проживання зустрічний позов в цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 72, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Комунальне підприємство Житлово - експлуатаційне підприємство № 21 Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зняття з реєстрації та виселення інших зареєстрованих осіб, зобовязання вчинити певні дії та визнання таким, що втратив право користування житлом задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевської у м. Дніпропетровську шляхом вселення їх в квартиру.

Зобовязати ОСОБА_7 надати ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_7, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда