АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3414/2016 Головуючий в 1 інстанції -Остапчук Т.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. Зазначав, що він 17 березня 2014 року уклав з відповідачем договір банківського вкладу, вніс кошти в сумі 27 794 грн. 55 коп. за процентною ставкою 24 % річних строком по 22 березня 2015 р. На його вимоги відповідач не повертає у зазначені договором строки суму нарахованих за користування вкладом процентів.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплачених процентах в сумі 59 879,58 грн., а також 8223,38 грн. процентів на % річних, 3% річних в сумі 487.41 грн., індекс інфляції в сумі 18 796,90 грн., послуги адвоката - 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 35 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про стягнення з відповідача на його користь суму коштів невиплачених процентів- 23148,14 грн, 5186,33 процентів річних, 106,77 - 3% річних, 1985,73 грн. інфляційних втрат, 1000 грн. - послуги адвоката, 35000 грн. моральної шкоди, а всього 66 426 грн.97 коп.

В судове засіданні апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належно. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині стягнення суми за договором банківського вкладу, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 р. №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, за рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 розпочато процедуру виведення АТ «Дельта Банк» з ринку, прийнято рішення про введення у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, яка на момент розгляду справи вже діяла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, 17.03.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір № 001-29501-170314 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю» у гривнях, за якими позивач передав, а Банк прийняв 27 794,55 грн.та зобов'язався повернути їх 22.03.2015 р., з процентною ставкою 24% річних (а.с.4).

Пунктом 1.10 даного договору передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п.1.3 даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використання платіжної картки НОМЕР_1, відкритий в установі банку.

Відповідно до п 1.11 договору, у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цього договору до закінчення строку, зазначеного в п.1.3 цього договору, дія договору вважається припиненою достроково, а Банк виплачує вкладнику весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 2% річних. При цьому, вкладник зобов'язаний письмово повідомити Банк про вимогу повернення вкладу або його частини не менш, ніж за 3 банківських дні до очікуваної дати повернення. Різницю між раніше виплаченими процентами і фактично належними до виплати при поверненні вкладу з врахування умов, що встановлені цим пунктом договору, вкладник доручає Банку утримати із суми вкладу.

Як вбачається з копій заяв, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 03 лютого 2015 року, 16 лютого 2015 року, 17 лютого 2015 року та 19 лютого 2015 року звертався до відповідача з вимогою про видачу з його карткового рахунку коштів в сумі 15 000 грн., а також відсотків за договором банківського вкладу.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

В подальшому, рішенням цього ж органу від 08.04.2015 року № 71 строк тимчасової адміністрації продовжено до 02.09.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України 20 січня2015 року усправі № 6-2001цс15.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципу черговості.

Крім того, із звіту про фінансовий стан позивача станом на 05 серпня 2015 року, витягу із списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми, та довідки з інформаційної системи вбачається, що позивачем 09 липня 2015 року отримана сума в розмірі 27 823,24 грн. через банк-агент АТ «Ощадбанк» за договором банківського вкладу №001-29501-170314, з номера рахунку, на якому обліковується вклад, НОМЕР_2, дата закінчення договору вкладу 22 березня 2015 року. (а.с.67,97).

Щодо позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 35 000,00 грн., суд прийшов до правильного висновку про її безпідставність.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

У даному випадку мають місце договірні відносини, які склалися між сторонами. Договором, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вимога про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів про надання йому послуг адвоката.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: