АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Кушнір С.І.
Справа №760/7761/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

У мотивування вимог посилався на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. задоволено. Визнано протиправним рішення Державного реєстратора Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Скасовано рішення Державного реєстратора Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Дане рішення набрало законної сили, але до цього часу не виконано.

Постановою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.11.2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа №826/5820/13-а, виданого 26.09.2013 року Окружним адміністративним судом м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2014 року позов ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №40605467 від 12.11.2013 року. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №40605467 від 12.11.2013 року.

Однак до цього часу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві не виконало рішення суду та не скасувало рішення Державного реєстратора МалишеваМ.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Протиправні дії та бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо невідкриття виконавчого провадження по виконанню постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2013 року, невиконання безпосередньо самої постанови протягом майже трьох років завдали йому моральну шкоду, яку він оцінює в 148 824 грн.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на його користь моральну шкоду в розмірі 148 824 грн, завдану Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 3-я особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, у позовній заяві відповідачами визначено Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, що відповідає п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 року, п. 25 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» №845 від 3 серпня 2011 року, Положенню про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженому наказом Міністерства юстиції України №1707/5 від 23.06.2011 року.

Крім того, за положеннями п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової») шкоди» №4 від 31.03.1995 року суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України є Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, а не сама Державна казначейська служба України як зазначено в рішенні суду.

У рішенні суду не зазначено, на підставі якого нормативного акту суд не вважає належним відповідачем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, де працює головний державний виконавець, та Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, як розпорядника бюджетних коштів.

Отже, обидва відповідачі, вказані в позовній заяві, є належними відповідачами, а суд, якщо вважав за потрібне, мав би залучити у якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлено до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які є неналежними відповідачами, а від залучення до участі в справі належних відповідачів позивач відмовився.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. задоволено, визнано протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2, скасовано рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2

За даною постановою, яка набрала законної сили 27.08.2013 року, ОСОБА_2 26.09.2013 року видано виконавчий лист.

Постановою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.11.2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа №826/5820/13-а, виданого 26.09.2013 року Окружним адміністративним судом м. Києва, про визнання протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2, скасування рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2014 року позов ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві задоволено частково, визнано протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №40605467 від 12.11.2013 року, визнано протиправною та скасовано постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №40605467 від 12.11.2013 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що протиправні дії та бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо невідкриття виконавчого провадження по виконанню постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2013 року, невиконання безпосередньо самої постанови протягом майже трьох років завдали йому моральну шкоду, яку він оцінює в 148 824 грн та вважає за потрібне стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі №6-48цс13, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

За вимогами ч. 1 ст. ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Конституційним судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державною) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Позивачем заявлено позов про відшкодування коштів не до Держави Україна, а до державних органів про відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів на утримання цих органів, як безпосередніх відповідачів у справі, що суперечить закону.

Суперечать вимогам закону і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд за власною ініціативою зобов'язаний був залучити до участі в справі належного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, суд може замінити неналежного відповідача чи залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача лише за клопотанням позивача, а не за власним розсудом.

ОСОБА_2 підтвердив в суді апеляційної інстанції, що відмовився заявляти таке клопотання, оскільки належними відповідачами вважає саме тих відповідачів, до яких заявив позов.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що у спірних правовідносинах належним відповідачем є Держава Україна в особі відповідного територіального органу Державної казначейської служби України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі ці доводи були предметом судового дослідження і суд дав їм оцінку.

Отже, суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва