Справа № 459/5471/14 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/1235/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2.» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року Фермерське господарство «ОСОБА_2.», від імені якого діє ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом до Сокальського районного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просило стягнути в його користь з держави України в особі Державної казначейської служби України кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Сокальського районного суду Львівської області при розгляді скарги за вих. № 139 від 26.03.2013 року, що спричинило позивачу приниження честі, гідності, ділової репутації.

Свій позов обґрунтовував тим, що 26.03.2013 року позивачем було направлено скаргу на незаконні дії Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області, однак ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2013 року відмовлено у відкритті провадження за цією скаргою. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.04.2013 року по справі № 454/913/15-к ухвалу слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2013 року скасовано, скаргу направлено для розгляду слідчим суддею Сокальського районного суду Львівської області в порядку глави 26 КПК України.

Стверджує, що у звязку з порушенням Сокальським районним судом Львівської області прав, гарантованих ст.ст. 8, 40, 55 Конституції України, шляхом постановлення завідомо неправосудної ухвали від 28.03.2013 року по справі № 459/913/13-к, в результаті чого суддя Сокальського районного суду Львівської області мав намір позбавити його доступу до правосуддя та грубо порушив конституційні права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55 Конституції України, позивачу було спричинено моральні страждання які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних страждань у зв'язку з позбавленням права доступу до правосуддя.

Посилаючись на вказане, позивач просив задовольнити його позов.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 19 грудня 2014 року, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2015 року, відмовлено у відкритті провадження у справі до Сокальського районного суду Львівської області на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року вказані ухвали в частині позовних вимог до Сокальського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди залишені без змін, а в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2.» до держави Україна про відшкодування моральної шкоди скасовані з передачею питання про відкриття провадження у справі в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Фермерське господарство «ОСОБА_2.».

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України були повідомлені про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить відшкодувати завдану йому моральну шкоду на підставі статей 8, 40, 55, 56 Конституції України, посилаючись на постановлення Сокальським районним судом Львівської області завідомо неправосудної ухвали від 28.03.2013р. по справі № 454/913/13-к, яка була скасована ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2014 року, що на його думку, свідчить про намір судді Сокальського районного суду Львівської області Пахута С.О, обмежити позивачу доступ до правосуддя.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що правові підстави для його задоволення відсутні.

Судом встановлено, що до Сокальського районного суду Львівської області зі скаргою на бездіяльність працівників Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області, а саме невнесення заяви про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань, звертався як фізична особа ОСОБА_2, і ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2013 року у відкритті провадження за його скаргою було відмовлено.

За апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалою колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ від 10 квітня 2013 року ухвала слідчого суді від 28 березня 2013 року скасована у зв'язку з порушенням норм процесуального права з направленням скарги ОСОБА_2 на новий розгляд.

Таким чином права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя не були обмежені, а скасування ухвали суду першої інстанції за наслідками апеляційного розгляду не свідчить про її завідомо неправосудний характер.

Суддя не притягався до відповідальності, передбаченої ст. 375 КК України за постановлення завідомо неправосудної ухвали.

На підставі належно оцінених доказів, поданих позивачем (а.с. 212 ЦПК України) з урахуванням норм ст. 1176 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про те, що обов'язковою умовою відшкодування моральної шкоди, є наявність вини в діях особи, яка заподіяла шкоду.

Доказів про те, що слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області постановив завідомо неправосудну увалу 28.03.2013р. суду не надано.

Позивачем не надано доказів заподіяння шкоди фермерському господарству «ОСОБА_2.» постановленням ухвали від 28.03.2013р., які дають підстави для відшкодування моральної шкоди, хоча доведення позивачем підстав для відшкодування моральної шкоди є його процесуальним обов'язком (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2.» відхилити.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк