Провадження №2/202/1714/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороза В.П.

при секретареві - Овечко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення.

В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3R4AE00000088 від 18.10.2007 року - в розмірі 79504,56 грн. здійснити передачу в заклад (володіння) шляхом вилучення ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету застави: автомобіля FORD, модель Mondeo, рік випуску 2002, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WF04XXGBB42S39800, реєстраційний номер:АІ7135ВЕ, комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та звернути стягнення на предмет застави, що належать на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк»з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнути з відповідачів солідарно 10 000,00 грн.; з відповідача ОСОБА_1 судові витрати.

У судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник ПАТ «А-Банк» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №K3R4AE00000088 від 18.10.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12 532,29 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.10.2012 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави рухомого майна, згідно з яким в заставу надано автомобіль FORD, модель Mondeo, рік випуску 2002, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WF04XXGBB42S39800, реєстраційний номер:АІ7135ВЕ, що належить на праві власності останній.

Зобовязання позичальника, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпеченні шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки від 20.10.2010 року №167.

Однак відповідач свої зобовязання не виконала в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором станом на 04.07.2012 року склала 9 947,40 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 79 504,56 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 5 902,45 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1 003,26 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом 260,60 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 2 277,61 дол. США; штраф (фіксована частина) 31,28 дол. США; штраф (процентна складова) 472,20 дол. США.

У відповідність зі ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що призначена на мамонт фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини зі звернення стягнення на предмет застави регулюються, зокрема, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», які передбачають задоволення вимог заставодержателя у зв?язку з набуттям права звернення стягнення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду, шляхом його реалізації. Набуття права власності на предмет застави за рішенням суду ані зазначеними нормативними актами, ані укладеним сторонами договором застави (а.с. 15-17) не передбачено.

Зазначене положення відображено і у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5.

Передбачений ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» спосіб звернення стягнення за предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, на який посилається позивач, відноситься до позасудового і не може бути застосований в даному випадку.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, то сплачений позивачем судовий не підлягає стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.П. Мороз