Справа № 379/1664/15-ц Головуючий у І інстанції Бабоїд О. М.
Провадження № 22-ц/780/1279/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 17.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Вербовій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», третя особа: реєстраційна служба Таращанського районного управління юстиції в Київській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 червня 2012 року укладений між ним та ТОВ «Відродження».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24 лютого 2012 року померла його дружина ОСОБА_3, якій на праві власності належала земельна ділянка площею 3,0049 га для ведення особистого селянського господарства і він був єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї дружини. Вказана земельна ділянка на момент смерті ОСОБА_3 перебула в оренді у ТОВ «Відродження». У травні 2012 року до позивача звернувся представник ТОВ «Відродження» з пропозицією підписати новий договір оренди вказаної земельної ділянки для отримання орендної плати за 2012 рік і 1 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження» був підписаний договір оренди земельної ділянки.

Вказував, що представник відповідача обіцяв йому, що після того як він отримає свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструє своє право власності на земельну ділянку, з ним буде укладено новий договір оренди вказаної земельної ділянки.

Посилався, що 21 вересня 2012 року він отримав свідоцтво про право на спадщину, а 29 жовтня 2012 року була здійснена відмітка управління Держкомзему у Таращанському районі про реєстрацію в Поземельній книзі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №948485.

Зазначав, що оскільки відповідач протягом тривалого часу не звертався до нього з приводу укладення нового договору оренди земельної ділянки, він сам влітку 2015 року звернувся до відповідача з приводу цього питання. У відповідь на звернення йому було надано копію договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2012 року та зазначено, що вказаний договір є дійсним і на даний час. Крім того позивач зазначає, що йому стало відомо проте, що відповідачем 10 липня 2014 року була здійснена державна реєстрація вказаного договору оренди.

В звязку з цим вважає, що оскільки позивач на день підписання договору, не набув права власності на вищевказану земельну ділянку, то і не міг розпоряджатися нею, зокрема надати в оренду, що є підставою для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2012 року.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі №614 від 01 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Відродження» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповноту встановлених обставин справи, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 лютого 2012 року померла ОСОБА_3. Після її смерті залишилась спадщина, яка складалась із земельної ділянки площею 3,0049 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:009:0003, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №948485.

На час відкриття спадщини земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ «Відродження».

01 червня 2016 року ОСОБА_2 - чоловік померлої ОСОБА_3 та ТОВ «Відродження» уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки площею 3,0049 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:009:0003 (а.с.6).

21 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із цієї земельної ділянки площею 3,0049 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 7).

29 жовтня 2012 року була здійснена відмітка управління Держкомзему у Таращанському районі про реєстрацію в Поземельній книзі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №948485 (а.с. 9).

Встановивши ці обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для визнання договору оренди землі недійсним.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 на момент укладення договору оренди землі від 1 червня 2012 року не набув право власності на цю земельну ділянку, перехід права власності до нього відбувся 29 жовтня 2012 року, коли була здійснена реєстрація в Поземельній книзі управлінням Держкомзему у Таращанському районі Київської області, державна реєстрація договору оренди землі відбулась 10 липня 2014 року, а тому відповідно до ст..ст.203, 215 ЦК України, ст..ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» оспорюваний договір оренди є недійсним.

Проте погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції не можна, так як вони не узгоджуються із вимогам закону.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 215 ЦК України визначено

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано позивачем станом на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 - 24 лютого 2012 року ОСОБА_2 був єдиним спадкоємцем за законом 1 черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після неї.

Згідно ст..8 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті громадянина-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців.

З врахуванням вказаних вимог закону за пропозицією представника ТОВ «Відродження», що орендувало земельну ділянку, належну ОСОБА_3, яка померла, 1 червня 2012 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Відродження» було укладено оспорюваний договір оренди землі.

Таким чином, ОСОБА_2 як спадкоємець громадянина-орендаря, який помер, мав передбачене законом право на укладення 1 червня 2012 року оспорюваного договору оренди землі.

1 листопада 2012 року, тобто після отримання позивачем на своє ім.»я свідоцтва про право на спадщину, між ОСОБА_2 і ТОВ «Відродження» складено акт прийому-передачі земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_2 як Орендодавець передав Орендарю в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,0049га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.26).

Відповідно до ст..15 Закону України «Про оренду землі (в редакції на час укладення договору оренди) невід'ємною частиною договору оренди землі є:

план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

акт приймання-передачі об'єкта оренди;

Також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 починаючи з 2012 року отримував орендну плату, згідно договору оренди земельної ділянки №614 у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнтів індексації:

-у 2012 році виплачено в натуральному виразі на суму 2 030 грн.;

-у 2013 році виплачено в натуральному виразі на суму 2 025 грн.;

-у 2014 році виплачено в натуральному виразі на суму 3 400 грн.;

-у 2015 році виплачено в натуральному виразі на суму 2 950 грн.

Вказані обставини свідчать про досягнення між сторонами істотних умов договору та виконання оспорюваного договору оренди землі як Орендодавцем та і Орендарем, визнаються сторонами та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. (а.с. 27-49).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи спір про визнання договору оренди недійсним, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача при його укладенні, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України 25.12.2013 року у справі №6-94 цс-13 і відповідно до ст..360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З врахуванням вказаної Правової позиції, доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду про наявність правових підстав, передбачених ст..ст.203, 215 ЦК України, ст..ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» для визнання оспорюваного договору оренди недійсним не ґрунтуються на обставинах справи і вимогах закону.

Крім цього, ст..ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» виключені на підставі Закону №1878-УІ від 11.02.2010 року.

ОСОБА_2 не доведено відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України в чому виразилось порушення його прав оспорюваним договором оренди землі.

Встановлені судом обставини про те, що на час укладення договору позивач не отримав свідоцтво про право на спадщину, не була проведена державна реєстрація договору оренди землі за відсутності інших доказів про порушення прав не свідчать про наявність правових підстав для визнання договору оренди недійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем не зазначено доказів порушення його права, підстави, на які він посилається в позовній заяві, не свідчать про недійсність правочину згідно ст..ст.203,215 ЦК України, відповідно до ст..309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові у звязку з його необґрунтованістю, так як суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», третя особа: реєстраційна служба Таращанського районного управління юстиції в Київській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: