Справа № 667/2850/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

судді: Радченко Г.А.

при секретарі: Рушелюк О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Херсонської міської ради, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької Олени Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_7, Реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, про визнання існування фактичних шлюбних відносин та факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину будинку, як на частку в спільній сумісній власності подружжя, визнання недійсними договору дарування та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_7, в якому просила: визнати існування фактичних шлюбних відносин та факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_6 за нею, як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю з 2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, що визначалось веденням спільного господарства та пов'язаністю спільним побутом, наявністю взаємних прав та обов'язків подружжя Але вони не зверталися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. В період з 2004 року по 2005 рік вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_8 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Ця квартира належала матері померлого - ОСОБА_9, за якою вони доглядали. З 11.10.2005 року після смерті ОСОБА_9 вона з донькою - ОСОБА_10 та ОСОБА_8 переїхали проживати до її батька ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2. Після смерті батька у 2006 році вони сім'єю: вона, її донька та чоловік ОСОБА_8 переїхали для проживання однією сім'єю в квартиру АДРЕСА_3, яка належала її матері - ОСОБА_12 У 2009 році вона та її цивільний чоловік ОСОБА_8 вирішили придбати будинок. Так як на будинок коштів не вистачало, вони їх позичили у знайомої ОСОБА_13 Врешті, 02.11.2009 року її цивільний чоловік за їх спільні з ним кошти придбав за договором купівлі-продажу 81/100 частину житлового будинку АДРЕСА_6, де разом з нею та її донькою ОСОБА_10 проживав до моменту своєї смерті. В період проживання у будинку вони з чоловіком та донькою робили за спільні кошти ремонт, замовили вбудовані меблі, оплачували комунальні послуги, взагалі проводили весь вільний час разом та святкували визначні дати. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Його похованням займалася вона та ОСОБА_10, яка була зареєстрована у спірному будинку з 10.06.2011 року, що свідчить про те, що ОСОБА_8 вважав як її, так і її доньку своєю сім'єю. В серпні 2013 року до неї та її доньки в будинок за адресою: АДРЕСА_6 прийшла ОСОБА_7, яка пред'явила договір купівлі-продажу зазначеного будинку від 26.09.2011 року, начебто укладений ще за життя між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на товарній біржі «Альтер-Его» та заочне рішення суду від 19.11.2012 року про визнання такого договору дійсним. Її донька ОСОБА_10, як особа, що прописана та проживає у вищевказаному будинку у грудні 2013 року подала заяву про перегляд вищезазначеного заочного рішення. 26.12.2013 року його було скасовано, а через декілька засідань суду, ухвалою від 14.02.2014 року, позов ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним залишено без розгляду. Проте, ОСОБА_7 відповідно до вказаного рішення від 19.11.2012 року вже зареєструвала своє право власності на будинок та виписала з нього ОСОБА_10 Враховуючи, що будинок по АДРЕСА_6 придбаний під час взаємного проживання, фактичних шлюбних відносин та за її спільні кошти з ОСОБА_8, то цю нерухомість слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку із чим вона має право на 1/2 його частину.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7, в якому просила: визнати недійсним договір дарування 81/100 частини будинку АДРЕСА_6 укладений 19.02.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А.

В обґрунтування позову посилалися на аналогічні обставини, про які зазначалися вище, проте додатково зазначила, що їй стало відомо про те, що спірний будинок згідно договору дарування від 19.02.2014 року належить вже не ОСОБА_7, а ОСОБА_5 Вважає, що договір дарування, укладений між вказаними особами крім того, що є нікчемним, є і фіктивним, так як фактично є договором купівлі-продажу, який ОСОБА_7 уклала на момент, коли відчужуване майно вже їй не належало. Вона, позивачка, 20.04.2015 року звернулася до Реєстраційної служби Комсомольського РУЮ у м. Херсоні з вимогою скасувати державну реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_7 Листом від 22.04.2015 року реєстраційна служба запропонувала їй звернутися до суду, оскільки лише за рішенням суду будуть внесені зміни до реєстру прав власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 22.05.2015 року вищезазначені позови були об'єднані в одне провадження.

Крім того, ухвалою суду від 20.07.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Реєстраційну службу Комсомольського РУЮ у м. Херсоні.

Після з'ясування судом факту проведення оскаржуваного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно саме нотаріусом під час посвідчення спірного договору, ухвалою суду від 23.11.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецьку Олену Анатоліївну.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги збільшили, окрім заявлених вимог також просили суд: визнати недійсним запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав ОСОБА_5 на 81/100 частини будинку АДРЕСА_6; визнати за нею право власності на 1/2 частину 81/100 частин будинку АДРЕСА_6, яка належала ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу від 02.11.2009 року, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Уточнили, що правовими підставами для визнання договору недійсним є порушення ч. 1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, пояснивши, що не ставлять питання про визнання оспорюваного договору фіктивним.

Представник відповідача - Херсонської міської ради до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, вважав його таким, що не підлягає задоволенню. Пояснив, що численними судовими рішеннями було встановлено, що позивачка не має ніякого відношення до ОСОБА_8 і не має права на його майно та спадщину, яка відкрилася після його смерті, і в цьому процесі не надала належних доказів проживання з померлим однією сім'єю та придбання за цей час спірного будинку на спільні кошти. ОСОБА_5 є власником майна на підставі дійсного договору, тобто є добросовісним набувачем.

Представник відповідача - приватного нотаріуса Маковецької О.А. в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що на момент укладення спірного договору дарування та його нотаріального посвідчення всі документи, що посвідчували право власності ОСОБА_7 на 81/100 частину будинку були оформлені належним чином, у зв'язку із чим у нотаріуса не було підстав для відмови в проведенні нотаріальних дій. Також зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_8 спірної частини будинку, останній зазначав, що не знаходився у шлюбі та не проживав ні з ким однією сім'єю, що посвідчено нотаріусом.

Представник третьої особи - ОСОБА_7 вважала, що позовні вимоги є безпідставними. Пояснила, що вважає позивачку неналежним позивачем, оскільки нею не надано доказів порушення її прав. Позивачці вже неодноразово відмовляли у задоволенні її позовів, що заявлялися з аналогічних підстав. Крім того, ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8.

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Комсомольського РУЮ у м. Херсоні в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що ст.. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Відповідно до п. 20 постанови № 11 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.03.2012 року.

За життя ОСОБА_8 було набуто право власності на 81/100 частину житлового будинку № 58 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_6, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02.11.2009 року, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_14, а також витягом про реєстрацію права власності.

Відповідно до п. 9 вказаного договору покупець (ОСОБА_9) стверджує, що купує частину житлового будинку за кошти, які належать йому на праві особистої приватної власності, які не є спільною сумісною власністю подружжя, так як він на момент укладення цього договору не перебуває у шлюбі та ні з ким не проживає однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, що підтверджується відповідною заявою.

Як вбачається з наданої суду копії домової книги, за адресою: АДРЕСА_6 були зареєстровані ОСОБА_8 (з 28.01.2011 року) та ОСОБА_10 (з 10.06.2011 року).

За наявними в матеріалах справи паспортними даними ОСОБА_4 зареєстрована з 20.11.2006 року за адресою: АДРЕСА_4.

До матеріалів справи позивачкою долучена копія договору купівлі-продажу нерухомого майна № 7208 від 26.09.2011 року, укладеного на Херсонській товарній біржі «Альтер-Его». Згідно вказаного договору ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_7 купила 81/100 частину житлового будинку № 58 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_6.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.11.2012 року по справі № 2114/9359/12 було задоволено позов ОСОБА_7, визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2011 року № 7208 на 81/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_6, укладений на Херсонській товарній біржі «Альтер-Его» між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_7 право власності на 81/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_6

На підставі вказаного рішення суду за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на 81/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_6, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.12.2013 року заочне рішення від 19.11.2012 року по цивільній справі № 2114/9359/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання договору дійсним та визнання права власності, було скасоване. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.02.2014 року позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання договору дійсним та визнання права власності було залишено без розгляду.

Проте, 19.02.2014 року 81/100 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_6 була відчужена ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 без достатніх правових підстав, що підтверджено нотаріально посвідченим договором дарування.

У зв'язку із вказаними обставинами представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні з заявою про скасування реєстрації права власності на частину спірного житлового будинку за ОСОБА_7

22.04.2015 року ОСОБА_4 було відмовлено у скасуванні державної реєстрації права власності на частину спірного будинку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується копією відповіді начальника реєстраційної служби Комсомольського РУЮ у м. Херсоні № 07.1-11/К-2-7.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є донькою позивачки. ОСОБА_8 вона знала з дитинства. Спочатку він та її мама товаришували, а потім їх відносини стали як у чоловіка та дружини. У 2004 році мама та ОСОБА_8 поїхали до Києва, де займалися похованням його матері і продажем її квартири. Прожили у Києві вони близько року. Після їх повернення до м. Херсона вона, її мама та ОСОБА_8 стали жити за адресою: АДРЕСА_5, у батька позивачки. Після смерті дідуся вони всі разом переїхали до матері позивачки, де стали жити вчотирьох: вона, мама, бабуся та ОСОБА_8. Пізніше її мама та ОСОБА_8 вирішили придбати будинок для спільного проживання. У позивачки та ОСОБА_8 на той час були певні заощадження, проте на придбання житла їх все одно не вистачало. У зв'язку із зазначеними обставинами вони позичили гроші у сусідки - ОСОБА_13 і купили будинок по АДРЕСА_6. Вона (свідок) була присутня при передачі грошей від ОСОБА_13 Боргова розписка при позичці не складалася. Будинок для купівлі підбирала її бабуся, знаходила різні варіанти, а її мама та ОСОБА_8 їх дивилися. Після придбання будинку по АДРЕСА_6 вона, її мати та ОСОБА_8 туди переїхали. У будинку майже нічого з меблів та предметів ужитку не було, тому деякі речі їм дала мати позивачки. Крім того, вони почали проводити у будинку ремонтні роботи. Ремонт робив її рідний батько. Також вони придбали в будинок усю необхідну для життя техніку та замовили кухонні меблі з вбудованою кухонною технікою. Після школи вона вступила до університету. За навчання частко платив її рідний батько, а частково його оплачували мама та ОСОБА_8. Крім того, ОСОБА_8 дарував їй подарунки та взагалі ставився як до рідної доньки. Всі свята вони відзначали разом, здебільшого у спірному будинку та у квартирі матері позивачки. Щодо долучених до матеріалів справи фото пояснила, що на фото на а.с. 29 зображені ОСОБА_8, її мама, бабуся та дідусь. Фото зроблене, коли вони їздили на море. На фото (а.с. 30) також зображений відпочинок на морі - у с. Залізний Порт, а на а.с. 31 зображено як вони відзначали новий рік. На фото її мама, бабуся, ОСОБА_8 та сусідка.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що позивачка є його колишньою дружиною. Вони розлучилися у 1997 році, але продовжують підтримувати дружні стосунки. У 2005 році на дні народження їх спільної доньки він познайомився з ОСОБА_8. В процесі спілкування він зрозумів, що ОСОБА_8 є цивільним чоловіком позивачки. Після того, як був придбаний будинок по АДРЕСА_6 він робив у ньому ремонт. Матеріали для ремонту підбирали та купували його донька та колишня дружина. Кухонні меблі для вказаного будинку робив його сусід, якого він порекомендував позивачці. Крім того, свідок ОСОБА_15 підтвердив факт того, що ОСОБА_8 надавав грошові кошти для оплати навчання доньки позивачки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що знає позивачку, як свою сусідку. Вона (свідок) мешкає за адресою: АДРЕСА_7 вже 50 років. Їх відомо, що будинок АДРЕСА_6 придбав ОСОБА_8, позивачка та її донька. Вони у ньому і мешкали. Після придбання будинку останні робили там ремонт, купували необхідні меблі та техніку. Вона вважала ОСОБА_8, позивачку та її донькою сім'єю. Коли ОСОБА_8 помер, то поминальні обіди позивачка також проводила у вказаному будинку.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що займається виготовленням меблів на замовлення. У 2011 році його знайомий ОСОБА_15 попросив його зробити кухонні меблі на замовлення своїм знайомим. Він же познайомив його з замовником - ОСОБА_8. Вони домовилися про виготовлення меблів і ОСОБА_8 дав йому завдаток. Пізніше решту вартості робіт оплачувала позивачка, яку ОСОБА_8 представив йому як свою дружину.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що є кумою позивачки та знайома з нею ще зі школи. Після того як ОСОБА_4 припинила шлюбні відносини зі своїм офіційним чоловіком, приблизно через 1-2 роки вона познайомилася з ОСОБА_8. З 2004 року позивачка та ОСОБА_8 стали жити разом у цивільному шлюбі. Спочатку вони мешкали у матері позивачки, а потім переїхали до м. Києва, де мешкала мати ОСОБА_8. Через деякий час після повернення з Києва вони придбали спільний будинок та почали жити у ньому. За чиї кошти був придбаний будинок їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є матір'ю позивачки. Її донька познайомилася з ОСОБА_8 в кафе, в якому вона (свідок) працювала. Вони почали зустрічатися, а з часом жити разом як чоловік та дружина. Спочатку вони жили разом у неї (свідка) вдома, а потім поїхали разом до м. Києва, оскільки мати ОСОБА_8 захворіла. Потім вони повернулися до Херсона, де доглядали за батьком позивачки та жили разом із ним. Пізніше ОСОБА_8 та її донька придбали будинок по АДРЕСА_6. Вона (свідок) особисто давала доньці 5000 доларів США на придбання будинку, ще 3 000 доларів США її донька позичила у сусідки. Будинок було придбано за 32 000 доларів. Після його придбання донька та ОСОБА_8 робили там ремонт, придбали меблі, відремонтували дах. Вона (свідок) на прохання доньки сплачувала комунальні послуги, що нараховувалися на вказаний будинок. Гроші на оплату послуг були спільними коштами її доньки та ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона є співвласницею спірного будинку та мешкає у ньому з березня 2009 року. Наприкінці 2009 року 81/100 частину вказаного будинку придбав ОСОБА_8 та став її сусідом. Коли вона до нього приходила, то він завжди був у будинку або один, або з донькою позивачки. Про ОСОБА_4 він їй нічого не розповідав, а з нею вона познайомилася пізніше, коли ОСОБА_8 госпіталізували. Через рік після смерті ОСОБА_8 позивачка приходила прибирати, була вона не сама, а зі своїм чоловіком, з чоловіком вона була і на похоронах ОСОБА_8.

Таким чином, на підтвердження факту проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 позивачкою надано копії спільних з ним фотокарток, квитанції про оплату комунальних послуг у спірному будинку та пояснення допитаних в судовому засіданні свідків. Проте, надані фотографії не містять інформації щодо часу відображених на них подій та не вказують на поєднання зображених на них осіб спільним побутом. Квитанції про оплату ОСОБА_10 комунальних послуг не є належним доказом факту проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та позивачки, на час придбання ним спірного майна, оскільки зроблені за ними проплати датовані 2012 роком та здійсненні вже після смерті ОСОБА_8. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_10 проживала та була зареєстрована у спірному будинку, тому і сплачувала комунальні послуги. Пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 щодо проживання позивачки та ОСОБА_8 однією сім'єю не менш як з 2004 року та під час купівлі спірного будинку, суд ставить під сумнів, оскільки зазначені свідки є рідними позивачки (її донька та мати) та близькими до неї особами (кума, колишній чоловік) та можуть бути заінтересовані у позитивному для позивачки розгляді справи. Допитані ж в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_8, проте вже на час придбання останнім спірного будинку.

Разом з тим, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу необхідне ОСОБА_4 для визнання за нею права власності на частину будинку, як на частку в спільній сумісній власності подружжя, що можливе лише у разі спільного проживання та фактичних шлюбних відносин саме на час укладення договору купівлі-продажу, що не підтвердилося в ході розгляду справи. Факт тривалого проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_8 не знайшов свого підтвердження і при розгляді інших справ за її позовами, про що свідчить ухвала Апеляційного суду Херсонської області від 17.03.2015 року ( т. 1 а.с. 89). Крім того, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18.11.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що: «додані до матеріалів цивільної справи стороною позивачів відомості щодо витрат на поховання ОСОБА_8, суперечливі покази свідків та декілька фотознімків, не є належними доказами для встановлення факту проживання ОСОБА_4 з померлим ОСОБА_8, як членів сім'ї в розумінні ст. 3 СК України, з яких вбачалось би, що позивачі та померлий вважали себе родиною, піклувалися один про одного. Натомість надані докази підтверджують лише факт їх тривалого знайомства та спілкування…».

Навпаки, покази вищезазначених свідків спростовуються заявою ОСОБА_8 від 02.11.2009 року, яка була підписана ним до укладення вказаного договору та засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_20 в присутності продавця будинку ОСОБА_14 В цій заяві ОСОБА_8 стверджує, що станом на 2.11.2009 року не перебуває у шлюбі та ні з ким не проживає однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, купує 81/100 частину будинку за кошти, які належать йому на праві особистої приватної власності, і які не є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказана заява також спростовує пояснення позивачки та свідків, що спірний будинок купувався ОСОБА_8 за кошти, що належали йому особисто та кошти, що належали позивачці та були нею позичені.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень...

При оцінці доказів суд надає перевагу саме нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_8, а не пояснення свідків, які не підтверджені ніякими іншими, належними та допустимими доказами.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, показів допитаних в судовому засіданні свідків, суд не може встановити факт сумісного проживання ОСОБА_8 з позивачкою саме на момент придбання спірного будинку, у зв'язку із чим вказане майно не може бути визнано їх спільною сумісною власністю та, як наслідок, за позивачкою не може бути визнано право власності на його 1/2 частину.

У зв'язку із вказаними обставинами позовні вимоги щодо визнання недійсними договору дарування та державної реєстрації прав на спірний будинок також не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину 81/100 спірного будинку. При цьому суд враховує роз'яснення Верховного суду України, викладені у постанові № 9 від 06.11.2009 року, і той факт, що позивачка не є стороною спірного договору та судом не встановлено будь-якого порушення її прав.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,88,213 ЦПК України, ст.. ст.. 3, 74 СК України, п. 20 постанови № 11 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Херсонської міської ради, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької Олени Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_7, Реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, про визнання існування фактичних шлюбних відносин та факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину будинку, як на частку в спільній сумісній власності подружжя, визнання недійсними договору дарування та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: