У х в а л а

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Леванчука А.О., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року, додаткове рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що 18 липня 1996 року ОСОБА_7 на підставі рішення Буштинської селищної ради народних депутатів від 23 квітня 1996 року, видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,118 га, яка розташована на території Буштинської селищної ради, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, межа земельної ділянки Г-А проходить вздовж стіни житлового будинку АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_8

На підставі викладеного позивач просила визнати недійсним державний акт виданий 18 липня 1996 року Буштинською радою народних депутатів на ім'я ОСОБА_7, оскільки він порушує її право користування земельною ділянкою відведеною для обслуговування її житлового будинку та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення відповідачем.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року та додатковим рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року, у позові ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням 9 сесії 22 скликання Буштинської селищної ради від 23 квітня 1996 року відповідачу ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку, яка була у його постійному користуванні, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до п. 2 даного рішення передача земельних ділянок повинна була бути проведена тільки після контрольних обмірів даних ділянок, а п. 4 вказаного рішення передбачено, що при погодженні меж земельної ділянки слід обов'язково попередити суміжних землевласників про відповідальність за збереження межових знаків і граничних ліній (а. с. 40).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_9 Буштинською селищною радою 18 липня 1996 року було видано держаний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, та зареєстровано його в Книзі записів державних актів на землю за № 49 (а. с. 77).

Рішенням виконавчого комітету Тячівської районної ради від 11 березня 1960 року матері позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_11 було виділено в безстрокове користування земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 82). На виділеній земельній ділянці побудовано житловий будинок.

На підставі відповідних документів виконавчим комітетом Буштинської селищної ради прийнято рішення про оформлення права власності на житловий будинок за ОСОБА_11 і 6 квітня 2004 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_11 питання про оформлення права власності на земельну ділянку (приватизацію земельної ділянки), що перебувала у її користуванні, не піднімала і таке органами місцевого самоврядування не вирішувалося.

В липні 2004 року ОСОБА_11 померла, і після її смерті позивачка ОСОБА_6 за заповітом успадкувала вищезазначений житловий будинок з надвірними спорудами та зареєструвала своє право власності на нього в Тячівському РПТІ (а. с. 8 10). Разом з тим, питання щодо земельної ділянки, на якій розташований спадковий будинок і яка перебувала тільки в користуванні спадкодавця, спадкоємицею не вирішувалось.

Статтею 152 ЗК України встановлені способи захисту прав на земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до змісту ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) в судовому порядку незаконними визнаються акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, враховуючи вимоги ст. 393 ЦК України та ст. 152 ЗК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою не надано належних доказів того, в чому саме є протиправним державний акт на право власності на землю ОСОБА_7, які саме норми земельного та іншого матеріального права порушив орган виконавчої влади під час прийняття рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_7 і чим саме порушено її права землекористування.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді:А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак