Справа № 525/17/16-ц
Провадження № 2/525/75/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Хоролець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла 28.05.2015 року, останнім місцем проживання та реєстрації якої було АДРЕСА_1, що померла в селищі Велика Багачка Полтавської області відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою село Колосівка Великобагачанського району Полтавської області провулок Підгірний 2 «Б» та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), сараю (літ.-Б), погріба (літ.-а-1), навісу (літ.-В), вбиральні (літ.-Г).

Цей житловий будинок 08.05.1991 року мати позивачки ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 (останній даний житловий будинок з господарськими будівлями належав на підставі свідоцтва про право власності, яке було видане виконавчим комітетом Балакліївської сільської Ради народних депутатів від 22.05.1991 року, про що їй було повідомлено з ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»); договір купівлі продажу був посвідчений виконавчим комітетом Балакліївської сільської ради, державної реєстрації в Полтавському БТІ на імя матері житловий будинок не пройшов.

В даному договорі вказана адреса село Балаклія, однак це не відповідає дійсності (вірно село Колосівка), також не конкретизована характеристика будівель та їх площ, відсутня адреса будинку. При цьому, де на сьогодні знаходиться ОСОБА_4 їй не відомо, оскільки вона виїхала після того, як продала житловий будинок.

За життя матері земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями у власність не надавалася, а згідно записів по господарських книжок цей будинок належав матері ОСОБА_2.

Також з позову вбачається, що ОСОБА_2 за життя склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори 16.09.1998 року, згідно якої остання все своє майно позивачці ОСОБА_1 Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом, які прийняли спадщину, не має.

Спадщину позивачка ОСОБА_1 прийняла шляхом подання заяви до нотаріальної контори в шестимісячний строк з моменту смерті її матері ОСОБА_2

Відповідно до довідки Балакліївської сільської ради житловий будинок в селі Колосівка по провулку Підгірному № 2 перейменовано на провулок Підгірний № 2Б.

На сьогоднішній день позивачка ОСОБА_1 вказує, що вона бажає успадкувати житловий будинок з господарськими будівлями після смерті матері, проте приватний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування на даний житловий будинок з господарськими будівлями, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлої ОСОБА_2 на даний житловий будинок з господарськими будівлями, а документи на померлого не видають. При цьому, як вказує позивач, альтернативного шляху отримати правовстановлюючий документ на даний житловий будинок з господарськими будівлями у позивачки ОСОБА_1 не має, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом (а.с.2).

В судове засідання 12.02.2016 року позивачка ОСОБА_1 подала письмову заяву про підтримання своїх позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування і просила розгляд справи провести у її відсутність (а.с.45).

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не зявився, від Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (враховуючи, що Балакліївська сільська рада в даний час увійшла в склад Білоцерківської сільської ради як відповідної обєднаної територіальної громади) надійшла заява про визнання позову ОСОБА_1 в повному обсязі та про розгляд справи у відсутність представника сільської ради (а.с.46).

Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 12.02.2016 року у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що мати позивачки по справі ОСОБА_1 (до укладення шлюбу «Підгорна») ОСОБА_6 ОСОБА_2 (а.с.а.с.5,6), останнім місцем проживання та реєстрації якої було АДРЕСА_1 (як вказує у позові ОСОБА_1Б.), померла 28.05.2015 року в селищі Велика Багачка, про що Відділом ДРАЦС РС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.3).

Відповідно до заповіту, посвідченого 16.09.1998 року державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, реєстровий №1-2585, ОСОБА_2, жит. ІНФОРМАЦІЯ_1 все належне їй майно заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

З довідки, виданої виконкомом Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №620/02-18 від 17.12.2015 року вбачається, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області, провулок Підгірний, 2 Б, не приватизована, згідно запису погосподарської книги житловий будинок належав ОСОБА_2, яка померла 28.05.2015 року (а.с.7).

З довідки, виданої виконкомом Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №02-18/621 від 17.12.2015 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області по провулку Підгірному, 2 Б, який належав померлій 28.05.2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, в якому помилково було зазначено адреса с. Балаклія (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу житловий будинок 08.05.1991 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4, продавцем вказана ОСОБА_4, покупцем зазначена ОСОБА_2 (а.с.9). Також вбачається, що вищевказаний договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Балакліївської сільської ради, договір підписали власноручно ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в присутності секретаря виконавчого комітету Балакліївської сільської ради ОСОБА_8 (а.с.9).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований по провулку Підгірний, № 2 Б села Колосівка Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що дане домоволодіння складається з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ.-Б), погріба (літ.-а-1), навісу (літ.-В), вбиральні (літ.-Г) (а.с.а.с.10-14).

З довідки, виданої ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №11851 від 23.12.2015 року вбачається, що згідно технічного паспорта станом на 17.12.2015 року житловий будинок, що знаходиться за адресою село Колосівка, пров. Підгірний, 2 Б (стара адреса: провулок Підгірний, 2) Великобагачанського району Полтавської області, розташований на земельній ділянці, на якій знаходяться будівлі та споруди: житловий будинок літ.А-1 загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 12,2 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай (літ.-Б), погріб (літ.-а1), навіс (літ.-В), вбиральня (літ.-Г). Збудовано навіс літ.В, вбиральню літ.Г, що не являється самочинним (а.с.16).

Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9 постановою від 22.12.2015 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування на даний житловий будинок з господарськими будівлями, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлої ОСОБА_2 на даний житловий будинок з господарськими будівлями (а.с.15).

З довідки, виданої ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №11852 від 23.12.2015 року вбачається, що станом на 17.12.2015 року житловий будинок, що знаходиться за адресою село Колосівка, пров. Підгірний, 2Б (стара адреса: провулок Підгірний, 2 ) Великобагачанського району Полтавської області, розташований на земельній ділянці, на якій знаходяться будівлі та споруди: житловий будинок 1967 року побудови літ.А-1 загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 12,2 кв.м., сарай (літ.-Б), погріб (літ.-а1), навіс (літ.-В), вбиральня (літ.-Г). Самочинних побудов та перепланувань станом на 17.12.2015 року не виявлено. Станом на лютий місяць 2004 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №2 зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Балакліївської сільської ради від 22.05.1991 року на 1/1 частку (а.с.17).

З повідомлення приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9 №12/02-14 від 22.01.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копії заяви ОСОБА_1, що мається в спадковій справі вбачається, що 13.11.2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини нотаріусом була відкрита спадкова справа №53/2015 після померлої 28.05.2015 року матері ОСОБА_2; будь-які інші заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини у справі відсутні, претензії кредиторів не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.а.с.37-42). Також вбачається, що заповіт ОСОБА_2, реєстровий №1-2585 від 16.09.1998 року є чинним, занесений у Спадковий реєстр за №442192 (а.с.а.с.40-41).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Отже, системний аналіз наданих позивачем у справі доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом від 16.09.1998 року, реєстровий №1-2585 після смерті матері ОСОБА_2 і також є такою, що належним чином заявила про прийняття нею спадщини, подавши до відповідного нотаріуса заяву про прийняття спадщини. При цьому, з урахуванням постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 22.12.2015 року позивач ОСОБА_1 не може у встановленому порядку отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлої ОСОБА_2 на даний житловий будинок з господарськими будівлями.

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_10 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Таким чином, проаналізувавши в своїй сукупності відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та доведеності прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2, з урахуванням мотивів відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що з урахуванням заявлених позовних вимог є передбачені законом підстави для визнання того, що на момент смерті 28.05.2015 року ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області по провулку Підгірному, 2 Б та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку літ.А-1, сараю (літ.-Б), погріба (літ.-а-1), навіса (літ.-В) та вбиральні (літ.-Г), та в порядку спадкування за заповітом, необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області по провулку Підгірному, 2Б та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку літ.А-1, сараю (літ.-Б), погріба (літ.-а-1), навіса (літ.-В), вбиральні (літ.-Г).

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1261,1268 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визнати, що на момент смерті ОСОБА_2, яка померла 28.05.2015 року їй належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області по провулку Підгірному, 2 Б та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), сараю (літ.-Б), погріба (літ.-а-1), навіса (літ.-В) та вбиральні (літ.-Г).

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємницею за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області по провулку Підгірному, 2 Б та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), сараю (літ.-Б), погріба (літ.-а-1), навіса (літ.-В) та вбиральні (літ.-Г).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя