Справа № 266/2176/15-ц
Провадженя№ 2/266/63/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Циганкової М.М., позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника 3-ї особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 р. позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 19 червня 2003 року він знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.07.2011 р. шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася мешкати з відповідачкою. Восени 2011 р. дитина фактично мешкала з ним, відвідувала ЗОШ №31, тоді ж дитина повідомила його, що відповідачка намагалась віддати його до спеціального закладу для розумово відсталих дітей, в чому, згідно висновку лікарів, дитина не мала потреби. Своїми діями, які виражаються в недбалому ставленні до дитини, в результаті чого син виглядає занедбаним, ігноруванням своїх обовязків з нагляду за дитиною, відповідач не може позитивно впливати на зростання та розвиток дитини. Вона має звичку забирати дитину на кілька днів, без речей, не повідомляти їх місце знаходження, з нею дитина стала гірше навчатись. Просив суд визначити місце мешкання дитини з ним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, зазначених у заяві, підтримав, пояснивши що син разом із відповідачкою мешкають у будинку № 9 по вул. Рибацькій в м. Маріуполі, на який вона права власності не має, а свій будинок по вул. Парусній фактично подарувала циганам. Дитина навчається в ЗОШ № 31 м. Маріуполя. Умови проживання дитини за місцем мешкання відповідачки незадовільні. За словами вчителів рівень знань дитини слабкий. Періодично дитину відповідачка приводить до нього. За час мешкання з матірю за один місць дитину двічі кусала собака, в звязку із чим дитина знаходилась на стаціонарному лікуванні в лікарні, звідки дзвонила йому з проханням знайти маму. Крім школи дитина нічого не відвідує. Відповідачка намагалась віддати сина в спеціалізований інтернат для розумово відсталих дітей, однак за висновками лікарів, дитина не має потреби в знаходженні в такому закладі. Позивач має власний будинок в сел. Іллічівське, в якому мешкає один. Умови для проживання прийнятні. Його позов не направлений на ухилення від сплати аліментів.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що мешкає спільно з сином в будинку № 9 по вул. Рибацька в м. Маріуполі, який належить їй на підставі довіреності від минулого власника, між ними було укладено договір міни з доплатою. Будинок складається з трьох кімнат, у сина є своя кімната. Комунікації в будинку працюють. Працевлаштована прибиральницею в ЗОШ № 32 м. Маріуполя з січня 2014 року, дитина навчається в ЗОШ № 31, оскільки позивач проти того, щоб вона працювала за місцем навчання дитини. Після занять син приходить до неї на роботу, звідки вони їдуть додому. Для влаштування дитини в позашкільний час не має коштів. Рівень знань він демонструє слабкий тому що ліниться, вона контролює його навчальний процес, серйозних претензій у вчителів не має. В сина є все необхідне для навчання. Вихідні дні вона проводить разом з дитиною. До березня 2015 року вона з сином мешкали спільно з позивачем, змушені були піти після того, як позивач завдав їй тілесні пошкодження. На утримання сина отримує аліменти в сумі 800 грн. щомісячно. З дитиною позивач спілкується лише тоді, коли цього хоче дитина. Підтвердила той факт, що дитину двічі кусав собака, одного разу чужий на вулиці, другого разу свій, оскільки його дражнили діти. До спеціального інтернату його хотіли відправити вчителі з його школи аби позбавитись дитини. В позивача є умови для мешкання дитини, однак син вважає, що можна жити з позивачем лише при умові, що вона буде жити разом з ними. Дитина з позивачем близьких відносин не має, їй доводиться вмовляти сина на зустріч з позивачем.

Представник третьої особи в судовому засіданні залишив прийняття рішення на розсуд суду, звернувши увагу суду на те, що при ухваленні рішення в першу чергу необхідно врахувати інтереси дитини.

Малолітній ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив суду, що постійно мешкає з мамою вдвох, батько мешкає в с. Шлях Ілліча. Свою успішність в навчанні оцінив як посередню. В нього є одяг, підручники, харчується нормально. Після уроків йде на роботу до мами, потім вони разом йдуть до дому. Домашнє завдання робить вдома, іноді поки чекає маму в школі. З однолітками підтримує звязки, друзі в нього є. Більшу частину часу з друзями проводять біля подвіря. Його двічі вкусила собака: перший раз коли він пішов до магазину, його вкусила чужа собака, другого разу його собака, оскільки його друзі її дражнили. Мама контролює його навчання, допомагає робити домашнє завдання, робить зауваження, ходить до школи спілкуватись з вчителями. Батько до них не приходить, в гостях в нього був давно. Батька любить. Вихідні дні проводить з мамою та хотів би продовжувати з нею жити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступних правових норм та встановлених обствин справи.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

А ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про народження, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 9).

Рішенням Приморського районного суду від 28 липня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 8).

Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони мешкають окремо та не можуть дійти згоди щодо місця мешкання дитини. Вказаний факт сторонами визнаний, та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З наданих сторонами матеріалів вбачається, що дитина мешкає разом з матірю - ОСОБА_2 по вул. Рибацькій, 9 в м. маріуполі. Будинок не належить ОСОБА_2 (а. с. 39, 41, 42, 59).

ОСОБА_1 мешкає в селі Іллічівське Першотравневого району Донецької області, в будинку № 19-а по вул. Південній, якій належить йому на підставі договору дарування (а. с. 14-23).

ОСОБА_2 з 13.01.2014 року та по теперішній час працевлаштована на посаді прибиральниці в КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 32», ОСОБА_1 працевлаштований на посаді слюсара ремонтника в ТОВ «СРЗ» (а.с. 10, 11, 12, 31).

Актами обстежень побутових умов позивача та відповідача встановлено, що вони мають однакові умови для мешкання та зростання дитини (а. с. 39, 59).

За висновком Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 05.11.2015 року визначено доцільним мешкання неповнолітнього ОСОБА_4 з матірю, ОСОБА_2 (а. с. 57-58).

Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні також вважала, що позов задоволенню не підлягає з тих підстав, що відповідачка належним чином виконує свої обовязки з виховання та утримання дитини.

Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів перед судом своїх доводів, як то передбачено законом, а суд при вирішенні справи бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки у позові відмовляється, то судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 157, 159, 161 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, у відсутність якої ухвалено рішення у той самий строк з дні отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.