АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Головачова Я.В.

Поливач Л.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Здор Таїсії Юріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2012 року, -

у с т а н о в и в :

У травні 2012 року державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Здор Т.Ю. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2012 року вказане подання задоволено - заборонено тимчасово виїзд за кордон України громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, до повного виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва № 2-2864 від 8 листопада 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліментів в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 20 липня 2011 року та до їх повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам матеріального та процесуального закону, та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Боржник посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вимог державного виконавця та надання ним доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань. Зазначає, що він не ухиляється від свого фінансового обов'язку утримання дітей, проте його майновий стан не дозволяє у повному обсязі виконувати покладені на нього судом зобов'язання. Також вказує, що його запрошено на високооплачувану роботу в державі Ізраїль на посаду ІТ-директора компанії, що надасть йому можливість сплачувати аліменти та погасити наявну заборгованість.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, ОСОБА_4 та ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, та їх представники, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів

_____________________________________________________

Справа № 6-255/12

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10741/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 5, 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень не лише своєчасно і повно, але й неупереджено, а також використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань (пункт 5 частини 1) Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено статтею 377-1 ЦПК України.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття додаткових заходів до боржника ОСОБА_3, а саме обмеження у праві виїзду за межі України, є доцільним для забезпечення виконання аліментних зобов'язань, оскільки в разі виїзду боржника за кордон виконання рішення суду може бути ускладнено або виконати його буде не можливо.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3, як на підставу його вимог, є обґрунтованими, оскільки на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань вже відбувся і є об'єктивно наявним та доведеним, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Слід звернути увагу на ті обставини, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Саме невиконання боржником зобов'язань на стадії виконання не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього обов'язків за рішенням суду.

Разом з тим, з матеріалів подання вбачається, що виконавче провадження відкрито 8 грудня 2011 року (а. с. 6).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам № 1015/7 від 3 лютого 2012 року, зробленого ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, на 1 квітня 2012 року заборгованість становить 12761,90 грн. (а. с. 9).

З наданого представником боржника розрахунку головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 1 квітня 2016 року становить 91715,90 грн.

Отже, суду надано докази ухилення боржника від виконання аліментних зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями, неможливості виконання рішень суду, а також підтвердження самим боржником наміру виїхати найближчим часом за межі України.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав, з яких може бути скасована оскаржувана ухвала, оскільки судом дано належну оцінку викладеним у поданні обставинам та правильно задоволено його.

Зокрема, безпідставними є посилання апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_3 не ухиляється від виконання рішення суду, а не має матеріальної можливості сплачувати аліменти, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні вимог процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та є безпідставними.

Натомість, судом першої інстанції при правильному вирішенні питання про задоволення подання було порушено норму процесуального права помилково сформульовано суть процесуальної дії, та вказано в резолютивній частині ухвали про заборону тимчасового виїзду за кордон України до повного виконання рішення суду про стягнення аліментів замість погашення заборгованості по сплаті аліментів.

За таких обставин, ухвала суду підлягає зміні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України та викладенням резолютивної частини ухвали в наступній редакції: заборонити тимчасово виїзд за кордон України громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, до погашення заборгованості по сплаті аліментів станом на 1 квітня 2012 рік у сумі 12761,90 гривень, у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва № 2-2864/2011 від 8 листопада 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Керуючись статтями 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2012 року змінити, виклавши резолютивну частину ухвали в наступній редакції.

Заборонити тимчасово виїзд за кордон України громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, до погашення заборгованості по сплаті аліментів станом на 1 квітня 2012 рік у сумі 12761,90 гривень, у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва № 2-2864/2011 від 8 листопада 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Я.В. Головачов

Л.Д.Поливач