Справа № 184/101/15-ц
Номер провадження 2-о/184/1/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги по підставам, вказаним у позовній заяві, які уточнив в ході розгляду справи та просить суд встановити факт його спільного проживання разом з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2000 року по вересень 2012 року; зобов'язати ОСОБА_3 повернути йому зварювальний апарат 700 грн.; газову плиту 2-х комфорну - 500 грн.; диван «Малютка» 500 грн.; холодильник «Каспій» - 450 грн.; мопед «Рига» - 3000 грн. або за їх відсутності стягнути на його користь 5150 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти уточнених позовних вимог позивача та надала суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 за необґрунтованістю його позовних вимог.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти уточнених позовних вимог позивача в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з січня 2000 року по травень 2012 року він проживав з ОСОБА_3 однією сімєю, разом вели господарство, спільний побут. Між сторонами були добрі відносини. Необхідності реєстрації шлюбу сторони не надавали значення. Як член сім' ї він вкладав гроші нарівні з відповідачем для ведення господарства. Його доходи складалися з пенсії та заробітків. Він працював токарем на Підстепнянському заводі будматеріалів Апостолівського району. Разом з відповідачем вони зробили ремонт в її будинку: заміна лінолеуму, обклейка стін шпалерами, фарбування дверей, інші роботи. Вони замінили в будинку чотири вікна, витративши 5000гр. спільних коштів. Він встановив новий паркан навколо садиби відповідача. Власноручно встановив новий конвектор, газовий котел, виконав всі роботи по встановленню газової мережі. Крім того, з участі позивача був зроблений ремонт в квартирі, що належить відповідачу і розташована в м. Орджонікідзе. За час спільного проживання сторонами були придбані спільні речі, необхідні для побуту. Цe: DVD програвач - 200 грн., конвектор - 1500 грн., пилосмок - 600 грн., хлібопічки - 1200 грн., телевізор - 750 грн., газовий котел - 1000 грн., радіотелефон - 250 грн., мікрохвильова піч - 1000 грн., сушарка овочів 800 грн., пральна машинка - 3700 грн., два килима 2x4м червоно-коричневі 1000 грн., набір покривал на диван та два крісла - 500 грн., штори на вікна - 150 грн., бетонозмішувач - 1700 грн., мопед Рига - 3000 грн., металопластикові вікна в її будинок - 5000 грн., встановили водяну помпу - 600 грн., паркан з 14 прольотів 60 кв.м. - 4500 грн., провели газопровід - 5000 грн. Разом за все це сплатили 32450 гривень. Технічні паспорти та гарантійні талони знаходяться у відповідача. Відповідач не надає доступу до житлового будинку, тому ціни були взяті середні з Інтернету. Восени 2012 року позивач пішов жити до свого спадкового будинку. Відповідач дала позивачу тільки відро картоплі, одну капустину і одну банку тушкованого мяса. Навесні 2013 року позивач звернувся до відповідача, щоб вона віддала йому сівалку. Відповідач категорично відмовилась і сказала, що взагалі нічого йому не віддасть. У її будинку залишились його речі, які він перевіз зі свого будинку, це зварювальний апарат - 700 грн., газова плита 2х комфорна - 500 грн., диван Малютка - 500 грн., холодильник Каспій - 450 грн. Позивач згоден все нажито спільне майно залишити відповідачу, крім речей з його будинку та мопеду Рига. Відповідач добровільно хоче віддати його речі. Позивач вважає, що таке ставлення відповідача не зовсім правильне, тому вирішив звернутись до суду для поділу спільно нажитого майна.

Стаття 74 СК України передбачає, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм; на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У ч. 2 вказаної статті зазначено, що у цьому випадку на майно поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, згідно ст. 60 СК України "майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності..". "Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя".

У статті 70 СК України вказано, що "в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором". Частина 1 ст.71 СК України передбачає, що "майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі".

У ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Таким чином, позивач вважає, що має право на 1/2 частину спільного майна.

З доводами позивача та його представника, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та її представника, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Але вказаний позов не відповідає вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України та переслідує єдину мету подальшого поліпшення свого матеріального положення за рахунок відповідачки шляхом розподілу її особистого приватного майна, на яке він не має ніяких прав і відносно якого рішенням суду першої та другої інстанції вже відмовлено у задоволенні позовних вимог. Позивач не надав по справі жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог як у частині сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, так і в іншій частині, а саме відносно наявності у неї майна, зазначеного в позові.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 він просить встановить «факт спільного проживання його ОСОБА_1 однією сімєю з ОСОБА_3 в період з січня 2000 року і по вересень 2012 року на підставі ст.. 256 ЦПК України та ст..ст.60, 61, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, а також зобовязати її повернути йому майно на суму 5150 грн., а у разі його відсутності стягнути з неї вартість зазначеного ним майна на суму 5150 грн..

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 він просить суд встановити факт його нібито проживання з нею однією сімєю без реєстрації шлюбу для розподілу нібито сумісно нажитого майна за період з 01.01.2000 року і по вересень 2012 року. Однак з врахуванням того, що Сімейний кодекс України, на підставі якого позивач просить здійснити розподіл майна, набрав законну силу тільки 01.04.2004 року, суд вважає, що в позовній заяві відповідно до вимог ст. 74 СК України обов'язково слід зазначати період, в який нібито було придбано майно, яке позивач має намір поділити з нею, зазначити його остаточну вартість та надати відповідні докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Верховний Суд України в постанові від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97цс11 та у постанові від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-148цс12 зазначив: «Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно». Тому що, якщо зазначене у позові майно було придбано до 01.01.2004 року, тобто до вступу Сімейного кодексу України до законної сили, суд не вправі здійснювати його розподіл на підставі Сімейного Кодексу України, на який посилається позивач, стверджуючи, що проживав з нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2000 року. Крім того, якщо сторони і перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом в період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення ст. 74 СК України на ці правовідносини не поширюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Суд вважає, що таких відносин між сторонами по справі ніколи не було, вони не проживали спільно, не були пов'язані спільним побутом, не мали ніяких взаємних прав та обов'язків. Відповідач з ним є сусідами і періодично підтримували добросусідські відносини. Сторони кожен окремо має свій приватний будинок на одній вулиці - по вул. Червоноармійська в с. Ленінське Апостолівського району Дніпропетровської області. Позивач проживає в житловому будинку № 12 по цій вулиці, а вона має на праві власності житловий будинок № 53-а по тій самій вулиці. Приватний будинок постійно потребує догляду та чоловічих рук для підтримування його у належному стані. ОСОБА_3 не має чоловіка, тому їй часто доводилося звертатися за допомогою по утриманню свого будинку до сусідів або інших осіб, у тому числі і до позивача. На цьому ґрунті сторони часто спілкувалися. Він зі свого боку іноді надавав їй незначну допомогу по утриманню її будинку, пов'язаного з дрібним ремонтом надвірних споруд, а вона зі свого боку кожного разу здійснювала з ним розрахунок за виконану роботу, у тому числі і продуктами харчування і горілкою. Вона є працюючим пенсіонером, має пенсію, заробітну плату, дохід від підсобного господарства, а також мала дохід від своєї підприємницької діяльності. Тому навіть не мала і думки мати спільний бюджет зі сторонньою для неї особою, яка зловживає спиртними напоями. У неї є син, онуки, заради яких вона і живе і іноді матеріально допомагає їм. Тому у неї не було ніякого сенсу ділити свій дохід з сусідом, зі сторонньою для неї людиною. Їй невідомо, можливо позивач і мав по відношенню до неї якісь наміри як до жінки, але вона ніколи не вважала їхні стосунки настільки серйозними, щоб допускати і думку щодо утворення з ним сімї з врахуванням віку кожного з них, а також про те, щоб мати з ним спільний бюджет. Усі значні витрати по утриманню свого житлового будинку вона здійснювала тільки за свій рахунок, а позивач вкладав свої грошові кошти в утримання тільки свого житлового будинку. Так, у кожного з них в своєму житловому будинку було здійснено газове опалення. Вона здійснювала у своєму житловому будинку, а він - за свій рахунок у своєму житловому будинку. І відповідно розрахунки за комунальні послуги, у тому числі за опалення житлового будинку, кожен з них сплачував окремо зі своїх коштів.

Той факт, що позивач не проживав постійно разом з відповідачем, а мав своїм постійним місцем проживання свій житловий будинок з достовірністю підтверджується його витратами на опалення житлового будинку, в якому він фактично проживав протягом опалювального періоду. Довідкою з Апостоловського управління газового господарства ВАТ «Дніпропетровська» про розмір використаного ОСОБА_1 газу за період з того часу, коли його житловий будинок № 12 по вул. Червоноармейській в с. Ленінське Апостоловського району Дніпропетровської області був облаштований газовим опаленням і по травень 2012 року.

Постійним місцем проживання ОСОБА_3 є не вказаний житловий будинок, на який посилається позивач і в якому він нібито проживав разом з нею однією сім'єю, а квартира № 6 в житловому будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, в якій зареєстровано її постійне місце проживання. Вказана квартира була придбана нею за договором купівлі - продажу від 30.04.1998 року і знаходиться в її користуванні. Крім того, відповідач не тільки проживає, а ще і працює в м. Орджонікідзе в санаторії-профілакторії № 2 ПАТ «Орджонікідзевського гірничо-збагачувального комбінату» молодшою медичною сестрою з 1983 року і до сих пір. Таким чином, її постійним місцем проживання та роботи є м. Орджонікідзе, а позивач постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 і в її квартирі в м. Орджонікідзе він не проживав жодного дня. В житловому будинку в с. Ленінське Апостолівського району Дніпропетровської області вона буває не постійно, а тільки у вільний від роботи час і не щоденно. Вказаний вище житловий будинок нею використовується разом з земельною ділянкою для тимчасового проживання та ведення підсобного господарства, а саме у літній період, коли вона там займається городом. Вказані обставини є підтвердженням того, що вона не проживала однією сім'єю разом з позивачем у той період, на який він посилається у своєму позові.

Відповідач стверджує, що позивач, як він і сам зазначав у своєму попередньому позові про поділ майна, в задоволенні якого йому вже було відмовлено, що він вживає спиртні напої, в зв'язку з чим він кодувався від алкоголізму. Вказаний факт свідчить про те, що позивач сам визнавав свою залежність від алкоголю. З вказаних вище обставин у неї з позивачем ніколи не було і не могло бути спільного бюджету, про це ніколи навіть не заходила і мова, і на це позивач і не посилається у своєму позові. З врахуванням вищевикладених обставин, а також їхнього віку, того, що у неї є дорослий син та онук, про яких вона турбується у першу чергу, ні про який спільний бюджет з позивачем у неї навіть ніколи не було і розмови. Позивач з подальшою метою незаконного заволодіння її майном навмисно перекручує фактичні обставини справи. Вони зовсім не такі, в яких він намагається переконати суд. З позивачем у неї ніколи не було сімейних стосунків і вони не перебували у фактичних шлюбних стосунках у порозумінні ст.ст. 3, 74 СК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надані належні та допустимі докази для задоволення його позовних вимог про встановлення факту проживання з нею однією сім'єю, позивачем не надано ніяких доказів того, що у неї з ним нібито були такі відносини, що носили б усталений характер, що притаманний подружжю. У них не було не тільки спільного побуту та бюджету, не було і ніяких обов'язків та прав по відношенню один до одного у розумінні ст. 3 Сімейного Кодексу України.

Більшої части майна, яке зазначено у позові, у неї ніколи не було, а інше майно, яке зазначено позивачем у його позовних вимогах, ним не конкретизовано. Ним не зазначена ні модель кожного предмету побутової техніки, ні рік її придбання, ні вартість на час придбання, ні залишкова вартість. Ціни взяті з Інтернету відносно майна, якого не зазначено у позові не відповідають вимогам закону. Жодною нормою матеріального або процесуального права не передбачено встановлення вартості майна на підставі середніх цін, взятих з Інтернету, на які посилається позивач.

Вартість кожної речі визначається з врахуванням її моделі, виду, року придбання, строку експлуатації і її стану на час розподілу. Однак позивачу невідома марка ні одного найменування побутової техніки, на яку він посилається у позові і не зазначено ні коли кожна річ була придбана, ні де вона була придбана, і тим паче, немає доказів і того, що позивач та той час вкладав свої грошові кошти, і в якому саме розмірі в придбання кожної речі. Мопеду марки «Рига» невідомого року випуску у неї ніколи не було і ніколи він не знаходився у її користуванні. Наскільки їй відомо, у позивача було два мопеди, один з яких марки «Мустанг» був у нього вкрадений, а інший мопед невідомої їй моделі знаходиться до сих пір в його користуванні. Останній раз вона бачила його на мопеді у листопаді 2015 року. Мікрохвильової печі у неї ніколи не було і зараз немає. Пральну машину вона придбала за свої кошти в 2006 році за 1650 грн., за час експлуатації її вартість стала ще меншою, а не більшою її початкової вартості і ніякої іншої пральної машини за 3700 грн. нею разом з позивачем не було придбано. Тому з його боку і не надано ніяких доказів відносно того, що він має будь яке відношення до її пральної машини. Йому невідома навіть і торгова марка вказаної належної тільки їй пральної машини. Штори на вікнах у її житловому будинку вона разом з позивачем теж не придбала, а зняла їх з вікон своєї квартири в м. Орджонікідзе і повісила їх у житловому будинку. DVD-програвач був придбаний її сином на його кошти та на його імя, що підтверджується відповідними документами магазину на час його придбання. Холодильника марки «Каспій» за 450 грн. у неї ніколи не було і немає до сих пір. Ніякого іншого майна, на яке посилається позивач у своєму позові, вона разом з ним не придбала, і тому у позивача немає ніяких доказів на підтвердження його позовних вимог. Як вона вже зазначала, у позивача є свій житловий будинок на одній з нею вулиці в с. Ленінському Апостолівського району Дніпропетровської області. Коли вона придбала на свої кошти для свого житлового будинку металопластикові вікна, позивач зі свого боку для свого житлового будинку за свої кошти теж придбав металопластикові вікна та встановив їх в свій житловий будинок. І якщо він стверджує, що вони нібито проживали однією сім'єю і він претендує на майно, що знаходиться у її житловому будинку, то у такому разі слід враховувати і те майно, що знаходиться у його житловому будинку, в тому числі і вказані металопластикові вікна та газове обладнання , яке встановлено в його житловому будинку та газопровід.

В свій житловий будинок він теж придбав і газовий котел і інше газове обладнання, але в позов не включив і вона на нього не претендує. Тому зазначене у позові майно не є об'єктом спільної сумісної власності. Його навіть неможливо ідентифікувати, тому що позивач ніде не зазначив марку кожного предмету побутовій техніки, рік його придбання та вартість, за яку вона була придбана. Замість вказаних доказів він надав відомості з Інтернету про якусь іншу побутову техніку, якої у неї ніколи не було і вказані відомості з Інтернету не можуть бути належними доказами придбання нею разом з позивачем зазначеного ним майна за вказану ним ціну. Заявлений позов не відповідає вказаним вище вимогам закону і тому не підлягає задоволенню.

Слід також звернути увагу на протиріччя його позову, а саме: звертаючись з позовом про поділ майна ОСОБА_1 не просить суд здійснити розподіл майна, а просить суд зобовязати її повернути йому майно, більша частина якого, окрім мопеду, його особисте майно, яке він нібито перевіз зі свого житлового будинку до її будинку. В такому разі позовні вимоги повинні бути повязані з витребуванням вказаного майна з чужого незаконного володіння, якщо б такий факт мав місце, а не з розподілом майна. Крім того, у позивача у такому разі повинні були залишитися документи на вказане майно, в яких зазначена модель вказаного майна та дата його придбання. Однак і на вказані ним речі, які позивач вимагає повернути йому як його особисто майно, теж не надано жодного паспорту, або іншого документу на них.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1. Йому відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 жили разом біля 10 років, як жили, не знає. ОСОБА_1 постійно доглядав і за своїм будинком, який був по сусідству. Він прописаний в м. Кривий Ріг, постійно їздить туди до дітей та онуків. Відносини у нього з ОСОБА_3 негативні з-за собаки, яку вона потравила. Коли ОСОБА_1 і ОСОБА_3 жили разом, він не був в їх будинку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_3 його кума. Вона зійшлася зі ОСОБА_1 в 2000 році та жила з ним разом 12 років, тобто до 2012 року, вони вели господарство. З 2002 року по 2007 рік він працював в Росії, приїздив тільки влітку. Як витрачали вони гроші, він не знає. В гостях у них він ніколи не був. Якийсь акт він підписував, але не читав його. Відносини з ОСОБА_3 вже давно недоброзичливі.

Поясненням вказаних свідків суд дає критичну оцінку з приводу їх явної зацікавленості у вирішенні спору на користь позивача, з яким вони знаходяться у дружніх стосунках та їх негативне ставленні до відповідача по справі, а тому їх пояснення не можуть бути як твердження позовних вимог позивача, оскільки вони протирічать обставинам справи.

За таких обставин суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна».

Керуючись ст. ст. 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_8