Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_5, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа - Четверта державна нотаріальна контора м. Дніпропетровська, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив визнати за собою право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 жовтня 2008 року на його ім'я ОСОБА_6 складено заповіт. Проте після смерті ОСОБА_6 позивач не може отримати спадщину в передбачений законом спосіб, оскільки відповідач ОСОБА_4 утримує правовстановлюючі документи на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, чим створює перешкоди в оформленні позивачем спадщини.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права щодо законності та обґрунтованості.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, зазначивши, що у справі відсутня постанова нотаріуса про відмову позивачу у вчиненні нотаріальних дій після отримання ОСОБА_4 за свого життя 12 вересня 2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини вищевказаної квартири, що свідчить про наявність правовстановлюючого документа на цю квартиру на час видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку із цим суд відхилив доводи позивача про те, що на теперішній час його право власності на Ѕ частини квартири в порядку спадкування за заповітом може бути визнано лише в судовому порядку.

Однак із зазначеними висновками неможливо погодитися, виходячи з такого.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Судом установлено, що 22 жовтня 2008 року ОСОБА_6 склав заповіт на ім'я ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. 22 жовтня 2008 року за реєстровим № 4233, згідно з яким заповів останньому все належне йому на день смерті майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що він на день смерті за законом матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

У грудні 2008 року позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначене в заповіті майно, що належало померлому ОСОБА_6

Разом із тим установлено, що позивач 05 березня 2009 року подав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_6

Після цього 17 квітня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 13 листопада 2012 року № 4152/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. 22 жовтня 2008 року за реєстровим № 4233, на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не надав правовстановлюючого документа на вказану квартиру.

Також установлено, що 12 вересня 2014 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, до участі у справі як її правонаступника залучено ОСОБА_5

Листом від 12 грудня 2015 року державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 до вирішення справи судом.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Усупереч зазначеним нормам процесуального права суд помилково вважав, що оскільки у справі відсутня постанова нотаріуса про відмову позивачу у вчиненні нотаріальних дій після отримання ОСОБА_4 за життя, 12 вересня 2014 року, свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини вищевказаної квартири, тому відсутні підстави вважати порушеним право позивача та захищати його в судовому порядку, адже право на захист не може залежати від отримання іншим спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

При цьому суд залишив поза увагою зміст вищевказаного листа державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2015 року, виходячи з якого не можна стверджувати про можливість захисту позивачем свого права на спадкування в позасудовому порядку.

Оскільки із порушенням вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

О.М.Ситнік

О.В.Ступак