Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/5435/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/778/1036/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Подліянової Г.С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права власності,-

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вищезазначеним позовом .

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року їй на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Право власності було зареєстровано 19.12.2014 року. Співвласником квартири на підставі договору дарування, від 17.03.2005року є неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якої є ОСОБА_3

Спірна квартира складається із двох ізольованих кімнат площею 16,4кв. м. та 8,4кв. м., кухні площею 5,7кв. м., туалету площею 1,1кв. м., ванної кімнати площею 2,1кв. м., коридору площею 4,9кв. м., двох комор площею по 0,4кв. м. кожна, балкона площею 0,81кв. м., вихід на який знаходиться в кімнаті площею 16,4кв. м.

Наявність двох ізольованих кімнат дає можливість співвласникам користуватися квартирою вільно, але вирішити позасудовим шляхом спір щодо користування квартирою не виявляється можливим.

Кожному із співвласників належить 1/2 частина квартири, а тому виділити кожному із співвласників окрему кімнату відповідно до розміру його частки в праві власності неможливо, у зв'язку з чим вважає, що їй в користування належить виділити меншу кімнату площею 8,4 кв. м., а також 1 комору розміром 0,4кв. м, а іншому співвласнику - кімнату площею 16,4кв. м. з балконом і 1 комору площею 0,4кв. м., інші приміщення у квартирі залишити у спільному користуванні співвласників.

На теперішній час квартира знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідачів, вона немає доступу до квартири і не може в неї вселитися через відсутність ключів від вхідних дверей.

Враховуючи вищевикладене просила суд встановити порядок користування житловим приміщенням АДРЕСА_2, виділивши їй в користування кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під № 5 площею 8,4кв. м., а також кладову № 2 площею 0,4кв. м., а іншому співвласнику-неповнолітній ОСОБА_4 кімнату № 4 площею 16,4кв. м. з балконом, кладову № 3 площею 0,4кв. м., а приміщення кухні, туалету, ванної кімнати та кордиту залишити у спільному користуванні; усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності частиною АДРЕСА_3 шляхом зобов'язання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 надати ключі від вхідних дверей до спірної квартири, звільнити кімнату № 5 площею 8,4кв. м. та кладову № 2 площею 0,4кв. м. від речей, які знаходяться в цих приміщеннях, а також вселити її до АДРЕСА_4.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визначено порядок користування житловим приміщенням квартирою № 34 в будинку 16-а по вул. Рекордній в м. Запоріжжі

Виділено ОСОБА_5 в користування кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під № 5 площею 8,4кв. м. та кладову № 2 площею 0,4кв. м..

Виділено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якої є ОСОБА_3 житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті під № 4 площею 16,4кв. м. з балконом, кладову № 3 площею 0,4 кв. м.

Приміщення кухні площею 5,7кв. м., туалету площею 1,1кв. м., ванної кімнати площею 2,1 кв. м., коридору площею 4,9кв. м. залишено у спільному користуванні співвласників. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визначення порядку користування квартирою, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно щі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійснення права власності рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку апеляційним судом не перевіряється.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави, передбачені ст. 358 ЦК України, для встановлення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності, ОСОБА_7 у вигляді житлової кімнати загальною площею 8.4 кв. м та кладової № 2 площею 04.кв.м., ОСОБА_4 житлову кімнату площею 16.4 кв. м. з балконом та кладову площею 04.кв. м. , залишивши при цьому у спільному користуванні учасників спільної часткової власності всі інші підсобні та допоміжні приміщення.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_5 є у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом визнано право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

На підставі договору дарування від 17.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_6 подарував належну йому на праві власності 1/2 частину вищезазначеної квартири малолітній ОСОБА_4, від імені якої діяла її мати ОСОБА_3

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19.12.2014 року право власності на 1/2 частини спірної квартири зареєстровано за ОСОБА_5, а 17.03.2015 року за ОСОБА_4

Згідно з технічним паспортом загальна площа квартири становить 40.21 кв. м, житлова 24.8 кв. м. Квартира складається із двох житлових ізольованих кімнат площею 16.4 кв. м та 8.4 кв. м, кухні площею 5.7 кв. м, ванної кімнати площею 2,1 кв. м, вбиральні площею 1,1 кв. м, 2-х кладових площею 0,4 та 0.4 кв. м. , а також приміщення коридору площею 4.9 кв. м. квартира обладнана балконом 0.81 кв. м.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Крім того, відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право користування та володіння тією часткою майна, яка йому належить на праві власності.

Окрема ізольована кімната, площею 8.4 кв. м. хоч є меншою від частки позивача у спільній частковій власності, проте позивач наполягала на виділі їй у користування саме цієї кімнати, що не порушує прав інших співвласників.

Висновок суду першої інстанції щодо виділення у користуванні позивачу кімнати меншою від її частки у праві спільної часткової власності також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року.

В якій зазначено, що виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку ( квартири), виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок ( квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3І про те, що жодних прав позивача ОСОБА_5 щодо порядку користування і розпорядження вищезазначеною квартирою відповідачами порушено не було, тому суд безпідставно задовольнив вимоги ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі проживають четверо осіб (ОСОБА_6, ОСОБА_3 її неповнолітня дитина та Чоловік ОСОБА_3І.). В судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 пояснили, що зазначені особи займають всю квартиру, обидві її кімнати, що свідчить про невизнання відповідачами права ОСОБА_5 на користування належною їй на праві власності ? часткою квартири у вигляді наявної ізольованої кімнати та відсутність згоди між співвласниками щодо порядку користування квартирою.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим , тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді