Справа № 541/1305/15-ц
Провадження № 4-с/541/1/2016
У Х В А Л А

05 квітня 2016 року.Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі : головуючого судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-

в с т а н о в и в :

В травні 2015 року заявниця ОСОБА_1 звернулася в суд з даною скаргою, посилаючись в ній на порушення її прав державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження / а.с. 1 8 /.

В судовому засіданні заявниця і її представник ОСОБА_2, який діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 36 /, подану скаргу підтримали, просили задовольнити її, визнавши неправомірними (в заяві протиправними) дії, на той час в.о. начальника ВДВС Миргородського МРУЮ ОСОБА_3, в частині незаконного проникнення до житла іншої особи, а також просили скасувати ряд постанов державного виконавця по окремим виконавчим провадженням.

З пояснень сторони заявниці слідує, що в квітні травні 2015 року нею одержано ряд копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень та про звернення стягнення на її пенсію, як боржника, на виконання заочного рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.11.2014 року про вселення в квартиру ОСОБА_4 та покладення зобовязання видачі йому дубліката ключів від вхідних дверей квартири. Оскільки вона не погоджувалася з таким рішенням, то подала до суду заяву про його перегляд, про що на початку квітня 2015 року повідомила державного виконавця, однак той не зупинив виконавчого провадження, приступив до вчинення виконавчих дій, а 02.04.2015 року, на думку заявниці, незаконно проник до спірної житлової квартири АДРЕСА_1 Б в м. Миргороді, в якій зареєстровані заявниця і її донька. Цим обгрунтовувала незаконність дій державного виконавця.

Субєкт оскарження, на даний час начальник ВДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, подану скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволенні, пояснивши, що на виконанні у згаданому підрозділі ДВС перебувало виконавче провадження про передачу дублікатів ключів стягувачу ОСОБА_4 і його вселення в квартиру № 13 будинку № 148 Б в м. Миргороді Полтавської області, про що в березні 2015 року винесено постанови про відкриття цих проваджень. В звязку з невиконанням боржником ОСОБА_1 судового рішення 17.03.2015 року було винесено постанови про накладення на неї штрафу та стягнення виконавчого збору. При спілкуванні з боржником ОСОБА_1 їй розяснено, що станом на 02.04.2015 року рішення суду про вселення стягувача і передачу йому дублікатів ключів від вхідних дверей квартири не скасовано та не зупинено його виконання, а правових підстав щодо утримання від виконання виконавчих дій не було. Боржнику також повідомлено, що в цей день державний виконавець буде виконувати рішення про вселення ОСОБА_4 в квартиру та зобовязано її бути присутньою при цьому. При виході за вказаною адресою, в присутність двох понятих, дільничого інспектора міліції та слюсаря Миргородського КЖЕУ здійснено примусове вселення ОСОБА_4 в квартиру, про що було складено відповідний акт державного виконавця.

Стягувач ОСОБА_4 скаргу на дії державного виконавця вважав безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення, пояснивши, що 02.04.2015 року субєкт оскарження дійсно виконував судове рішення про його вселення у спірну квартиру. При цьому сам стягувач проникав у цю квартиру через балкон та відчиняв присутнім вхідні двері до квартири, після чого було складено відповідного акта про вселення в житло.

Представник від Управління з координації та контролю за виплатою пенсії ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області, зазначеного у скарзі ОСОБА_1, в жодне із судових засідань не прибув, хоча ознайомлений з матеріалами справи / а.с. 140, 141 /. В подальшому від ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області до суду поступив лист, за змістом якого слідує, що Управління з координації та контролю за виплатою пенсії взагалі не є юридичною особою, а відтак не наділене цивільною правоздатністю та цивільною дієздатністю / а.с. 152, 153 /. Обгрунтованих підстав для чергового відкладення справи розглядом судом не встановлено, зважаючи на тривалість її перебування в проваджені суду.

Заслухавши пояснення сторони заявника та субєкта оскарження, стягувача ОСОБА_4, дослідивши письмові докази, надані стороною заявника та субєкта оскарження, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні поданої скарги слід відмовити з наступних обгрунтувань.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 386 ЦПК України передбачено вичерпний перелік учасників, які беруть участь у справі при розгляді такої скарги, а саме заявник та державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, рішення дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Як вбачається з пояснень учасників процесу, відповідні виконавчі дії, спрямовані на виконання не скасованого судового рішення щодо вселення стягувача ОСОБА_4 у житло, субєктом оскарження здійснювалися 02 квітня 2015 року. Вчинювані дії не суперечили вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та не порушували прав боржника ОСОБА_1, а тим більше ОСОБА_5, яка взагалі не є учасником виконавчого провадження. З цих підстав вимоги заявниці ОСОБА_1, викладені у абзаці першому резолютивної частини її скарги, що розглядається судом / а.с. 7/, в частині незаконного проникнення до житла ОСОБА_5 є безпідставними. Крім того, заявницею не надано суду доказів, які підтверджують її повноваження на подачу такої скарги саме в інтересах ОСОБА_5, так само, як не надано доказів і того, що в цьому житлі субєктом оскарження проводився огляд чи обшук, що за своєю правовою природою не відноситься до категорії виконавчих дій. З огляду на це, вказана частина скарги не підлягає до задоволення.

Крім того, законність вчинення оскаржуваних дій державного виконавця в частині вселення стягувача у житло підтверджена рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року, яке набрало законної сили / а.с. 115 119 /.

Як вбачається з копій постанов державного виконавця, в межах здійснення відповідного виконавчого провадження, той вчинював дії, передбачені Законом України про виконавче провадження» / а.с. 9 33 /.

Аналіз згаданих доказів дає підстави суду зробити висновок про те, що такі постанови державного виконавця є законними, а відтак не підлягають скасуванню. Наведені заявницею доводи щодо оскаржуваних дій державного виконавця відносно незаконності прийнятих ним рішень у виді цих постанов, не підтверджені належними та допустимими доказами та не є достатніми. Суд вважає, що такі дії державного виконавця вчинені відповідно до його прав та повноважень, визначених Законом України „Про виконавче провадження. Такі дії і самі постанови державного виконавця не порушують прав заявниці, яка є боржником у виконавчому провадженні з урахуванням наявності судового рішення, яке є обовязкове до виконання .

Керуючись ст. ст. 386, 387 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 від 25 травня 2015 року про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування ряду постанов державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення цього судового рішення, в цей же термін з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду ОСОБА_6