АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5979/16 Справа № 191/1877/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Іларіонівська селищна рада, Управління Держземагенства у Синельниківському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності та припинення права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка та нежитлові будівлі по АДРЕСА_1. На сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_2 проживає відповідач, яка має правовстановлюючі документи з численними помилками, а також остання самовільно зайняла 0,2 га земельної ділянки позивача шляхом перенесення меж та встановлення паркану без його згоди та будь-яких дозволів. Тому ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним та недійсним рішення 9 сесії XXIII скликання Іларіонівської селищної ради народних депутатів від 15 грудня 1999 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2, площею 0,0692 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; зобов'язати Іларіонівську селищну раду повернути у власність ПП «ОСОБА_3.» земельну ділянку у розмірі 0,125 кв.м., що складала земельну ділянку загальною площею 0,1360 га (а.с.87-88 т.1).

Із зустрічною позовною заявою 14 травня 2015 року звернулась ОСОБА_2 та обґрунтувала її тим, що у 1977 році вони з чоловіком придбали житловий будинок, який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці загальною площею 579 кв.м. Рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради народних депутатів за №106 від 04.07.1979 року їм збільшили розміри земельної ділянки під належний їм житловий будинок за вищевказаною адресою до 700 кв.м. В 1999 році позивачка звернулася з відповідною заявою до Іларіонівської селищної ради і 02.03.2000 року отримала державний акт Серія НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0692 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач вказала, що на той час земельна ділянка, на якій зараз знаходяться належні ОСОБА_3 будівлі та споруди, належала Іларіонівській селищній раді. Відповідачу у 2003 році було надано у користування земельну ділянку по-сусідству з позивачкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 під комерційну діяльність. На території земельної ділянки, що належить позивачці, знаходиться вигрібна яма, якою позивач та відповідач користувалися разом. Зазначену вигрібну яму було збудовано раніше «Будинком побуту», якого вже не існує. Відповідач вирішив забрати собі вигрібну яму для чого звернувся з заявою до Іларіонівської селищної ради в якій стверджував, що позивачка незаконно займає два метри по всій довжині земельної ділянки. 06 червня 2003 року відбулося засідання узгоджувальної комісії сел. Іларіонове, на якій розглядалася скарга відповідача, однак комісія відмовила йому в задоволенні його скарги через те, що земельна ділянка, яку фактично займала позивачка співпадає по розмірам, що зазначені у Державному акті ОСОБА_2 на право приватної власності на землю. Як потім стало відомо позивачці - відповідач ОСОБА_3 в 2010 році приватизував земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, яка межує з земельною ділянко позивачки та отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданий на ім'я ФОП ОСОБА_3 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під НОМЕР_3 від 04.08.2010 року. В наступному з'ясувалось, що межі належної позивачці земельної ділянки мають перетини з межами земельної ділянки ОСОБА_3 і земельна ділянка позивачки має накладення з земельною ділянкою ОСОБА_3 Факт накладення земельних ділянок підтверджується висновком №62/14 судової земельно-технічної експертизи від 20 вересня 2014 року, проведеної ПП «Експерт-Борисфен», яка була проведена на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 року по цивільній справі №22-ц/774/517/14. На думку позивача, для правильного вирішення справи, необхідно з'ясувати черговість формування суміжних земельних ділянок. Належна їй земельна ділянка по АДРЕСА_2 сформована ще 04.07.1979 року, а державний акт про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виданий 02.03.2000 року, тобто значно раніше ніж відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2. Позивач зазначила, що судовою експертизою у іншій справі встановлено факт наявності технічної помилки при проведенні робіт при встановленні меж земельної ділянки в натурі при процедурі оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 на ім'я відповідача ОСОБА_3 Ця технічна помилка призвела до накладення у 2010 році земельної ділянки ОСОБА_3 на належну позивачу з 2000 року ділянку, що фактично позбавило її права власності на частину належної їй земельної ділянки площею 6,7 кв.м. Тому позивач просила визнати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 6,7 кв. м. по АДРЕСА_1 з координатами, визначеними згідно висновку №62/14 судової земельно-технічної експертизи від 20.09.2014 року, припинивши право власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку (а.с.208-211 т.1).

Ухвалою Синельниківськогоміськрайонного суду від 12 червня 2015 року, на підставі заяви ОСОБА_3, його позовна заява до ОСОБА_2 залишена без розгляду (а.с.233 т.1).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням №106 виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 04 липня 1979 року ОСОБА_2, яка проживає в АДРЕСА_2, надано під індивідуальне будівництво земельну ділянку площею 700 кв.м. (а.с.39,123 т.1).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 02.03.2000 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №19676, ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка 0,0692 га в межах згідно з планом, за адресою АДРЕСА_2, на території смт. Іларіонове Іларіонівської селищної ради (а.с.48, 50 т.1).

Зазначена вище земельна ділянка, площею 0,0692 га. в межах згідно з планом, передана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Іларіонівської селищної Ради народних депутатів від 15 грудня 1999 року (а.с.91 т.1).

В акті встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність від 04 лютого 2000 року, складеного на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Іларіонівської селищної ради від 15.12.1999 року за участю представників Іларіонівської селищної ради, землекористувача ОСОБА_4, суміжних землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, встановлені в натурі межі земельної ділянки, що передається у приватну власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району загальною площею 0,0692 га. Зазначено, що відведена земельна ділянка може використовуватися після одержання документів на право власності на землю по прямому цільовому призначенню. Заперечень з боку представників при встановленні меж не заявлено. Межові знаки, якими закріплено земельну ділянку в кількості 5 штук показано представникам в натурі. Розміри і місце знаходження земельної ділянки показано на кресленні, що додається до акту (а.с.91 т.1).

Згідно копії акту відновлення меж земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків від 07.04.2011 року, складеного на підставі рішення Іларіонівської селищної ради 9 сесії 23 скликання від 15.12.1999 року за участю представників Іларіонівської селищної ради, відділу Держкомзему, землевласника ОСОБА_2 та суміжних землекористувачів ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, підтверджується відновлення на місцевості межі земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району АДРЕСА_2, загальною площею 0,0692 га. В акті відсутній підпис ОСОБА_3 (а.с 138 т.1).

Із копії виписки з протоколу засідання узгоджувальної комісії від 06 червня 2003 року вбачається, що при обмірі ширина земельної ділянки з АДРЕСА_1 складає 21 метр, що відповідає даним зазначеним у Державному акті на право приватної власності на землю від 02.03.2000 року виданого на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 114 т.1).

Відповідно до акту погоджувальної комісії при виконкомі Іларіонівської селищної ради від 15 липня 2011 року, межа яка проходить між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, відповідає даним державних актів обох власників і не підлягає зміні. (а.с.139 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 травня 2009 року, Іларіонівська селищна рада Синельниківського району передала ОСОБА_3 за плату, у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1175 га. для комерційного використання по фактичному розташуванню по АДРЕСА_1. На зазначеній земельній ділянці розташована будівля будинку побуту, яка належить ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 135 від 28 жовтня 2002 року, зареєстрованого в Синельниківському бюро технічної інвентаризації 30 січня 2003 року (а.с.122 т.1).

У відповідності до технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність ФОП ОСОБА_3 для комерційного використання на території Іларіонівської селищної ради АДРЕСА_1, виконаної 11.02.2010 року ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а саме, акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, що передається у власність ФОП ОСОБА_3 загальною площею 0,1175 га, встановлено, що з боку представників, в тому числі і ОСОБА_2, заперечень при встановленні меж не надходило (а.с. 20 т.1).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під НОМЕР_3 від 04 серпня 2010 року, ФОП ОСОБА_3, який проживає у АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2009 року №2-1278 ВМЕ 309094-095 є власником земельної ділянки площею 0,1175 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1; цільове призначення земельної ділянки: для комерційного використання (роздрібна торгівля та комерційні послуги) (а.с. 6 т.1).

Зазначений вище державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1175 га по АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під НОМЕР_3 04.08.2010 року, виданий ФОП ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 2009 року №2-1278 ВМЕ 309094-095.

Також встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2013 року у цивільній справі №437/4599/12, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування реєстрації державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на ім»я ФОП ОСОБА_3. В касаційному порядку вказані судові рішення на цей час не скасовані.

Висновком №62/14 судової земельно-технічної експертизи від 20 вересня 2014 року, проведеної ПП «Експерт-Борисфен» на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 року по вищевказаній цивільній справі, встановлено, зокрема, наступне:

-відповідно до поданої технічної документації із землеустрою, межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 - порушені; основною причиною порушення меж є невірні вихідні дані, які були прийняті при проведенні робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі в процесі оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.08.2010 року серія НОМЕР_2 на ФОП ОСОБА_3; однією із причин порушення межі є збудована на межі дворова вбиральня літ. №-1 та споруда «вигрібна яма» під будівлею вбиральні;

-основною причиною перетину земельних ділянок по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, площа якого складає 34 кв.м., є невірні вихідні дані, які були прийняті при складанні кадастрового плату на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та оформленні технічного звіту, щодо кадастрової зйомки меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 04.12.12 року; другою причиною перетину вказаних земельних ділянок є збудована дворова вбиральня на межі цих ділянок та збудована споруда «вигрібна яма» на території земельної ділянки землевласника ОСОБА_4;

-межовий знак між розмірами 23,6 - 9,5 м, який був встановлений на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у 2000 році та переданий на зберігання позивачеві ОСОБА_4 змінювався у зв»язку з будівництвом дворової вбиральні літ З-1 та споруди «вигрібна яма»;

-фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4, складає 0,0681 га, що на 11 кв.м. менше від площі, яка відображена у відповідному державному акті на право приватної власності на землю; фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, складає 0,1392 га, що на 217 кв.м. більше від площі, яка відображена у відповідному державному акті на право приватної власності на землю.

Крім того, з графічного креслення, що додається до вказаного вище висновку №62/14 судової земельно-технічної експертизи від 20 вересня 2014 року, вбачається, що перетин межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки сторін, складає 6,7 кв.м.

З наведеного вище вбачається наявність між сторонами спору щодо порушення межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 і по АДРЕСА_1 та з приводу перетину вказаних земельних ділянок, що визнано сторонами у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України 2001 року власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 140 ЗК України передбачені підстави припиненняправа власності на земельну ділянку , а саме: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Вказаний перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги невстановлення підстав, передбачених статтею 140 ЗК України, для припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на земельну ділянку, належну йому на праві власності на підставі відповідного державного акту, недійсність якого у передбаченому діючим законодавством порядку не встановлена та дійсність якого у даній справі не оспорюється, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності останнього на земельну ділянку площею 6,7 кв.м. по АДРЕСА_1.

Факт отримання позивачкою належної їй земельної ділянки значно раніше за набуття відповідачем права власності на належну йому суміжну ділянку самий по собі не свідчить про наявність підстав для припинення права власності відповідача на спірну земельну ділянку в зоні перетину земельних ділянок сторін.

Доводи представника апелянта про те, що припинення права власності відповідача на спірну земельну ділянку є способом виконання рішення суду про визнання права власності на відповідну земельну ділянку за позивачкою - не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки спори про право вирішуються у позовному провадженні, відповідно до змісту заявлених позовних вимог.

Колегія також погоджується з висновком місцевого суду щодо необхідності відмови позивачці ОСОБА_2 у визнанні за нею права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 6,7 кв.м., оскільки, згідно матеріалів справи, зазначена площа входить до належної позивачці земельної ділянки по АДРЕСА_2 (площею 0,0692 га), згідно державного акту серії НОМЕР_1 від 02.03.2000 року, дійсність якого у передбаченому діючим законодавством порядку на цей час не оспорюється.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що рішення уповноважених органів щодо передання у власність позивачці та відповідачу земельних ділянок по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, на підставі яких були видані відповідні державна акти про право власності на землю, до цього часу у передбаченому діючим законодавством порядку недійсними не визнані та у даній справі не оспорюються; наведені факти визнані сторонами у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом судового засіданні від 19.10.2016 року.

Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено, а позивачкою не доведено наявність правових підстав для задоволенні її позовних вимог; клопотання про надання відповідних доказів чи витребування їх судом не заявлені.

Висновок місцевого суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог є правильним, тому колегія, враховуючи положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвестидо неправильного вирішення справи.

Доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками місцевого суду щодо їх оцінки.

Колегія зауважує, що позивачка не позбавлена можливості звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з іншим позовом, за іншими правовими підставами.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді