У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що згідно з ордером на жиле приміщення від 26 червня 2000 року він разом зі своєю дружиною - ОСОБА_5, а також сином - ОСОБА_6 - отримали у користування квартиру АДРЕСА_1, яку не приватизували.

Позивач указував про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. У березні 2013 року він уклав новий шлюб з ОСОБА_4, яка за її проханням була зареєстрована у вищевказаній квартирі, де вони стали проживати разом. У зв'язку з хворобою його батька та встановленні йому 2 групи інвалідності він був вимушений тимчасово зареєструватись за місцем реєстрації батька, знявшись з реєстрації у спірній квартирі.

Зазначав про те, що у подальшому сімейні відносини між ними погіршилися і 11 вересня 2014 року відповідачка залишила квартиру. У лютому 2015 року він вирішив повернутися та зареєструватися у спірній квартирі, проте йому було відмовлено, пославшись на те, що новий квартиронаймач, ОСОБА_4, не надає дозвіл на його реєстрацію, а у липні 2015 року вона, під час перебування його у відпустці, змінила замки на вхідних дверях та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив усунути йому перешкоди у користуванні та його реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, вселити його у квартиру та зобов'язати Тернівський районний сектор у м. Кривому Розі головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати його за вищевказаною адресою.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні та в реєстрації ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 у зазначену квартиру та зобов'язано Тернівський районний сектор у м. Кривому Розі головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати ОСОБА_3 за вищевказаною адресою.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на підставі ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин не позбавляє права позивача, який був вимушений тимчасово змінити місце реєстрації та місце проживання у зв'язку із необхідністю догляду за своїм хворим батьком, проживати та користуватися спірною квартирою, перешкоди у чому йому чинить відповідач.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 26 червня 2000 року ОСОБА_3 на підставі ордеру на жиле приміщення надано на сім'ю з трьох осіб дружину - ОСОБА_5, сина - ОСОБА_6 - у користування квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла.

21 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

З 5 вересня 2006 року по 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 зареєстрований у квартиріАДРЕСА_1.

З 18 квітня 2014 року по 6 лютого 2015 року ОСОБА_3 зареєстрований у квартиріАДРЕСА_2.

Згідно з листом Тернівського районного сектору у м. Кривому Розі головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 27 липня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у повторній реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Отже, з урахуванням наведеного судам слід дослідити, чи не втратив позивач право користування спірною квартирою у зв'язку з вибуттям на інше місце проживання; було воно постійне чи не постійне; яка була необхідність знятися з реєстрації у спірній квартирі.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, застосовуючи ст. 156 ЖК УРСР не звернули увагу на те, що положення цієї норми права стосуються саме користування жилими приміщеннями у будинках, квартирах приватного житлового фонду, проте спірне нерухоме майно неприватизоване, тобто порядок його користування врегульовано главою 2 ЖК УРСР.

Також у порушення вимог ст. 212 ЦПК України про те, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суди не перевірили, чи були змінені замки на дверях у спірній квартирі, що підтверджує неможливість користування житлом, чи підтверджено факт проживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі, оскільки такі факти встановлені лише зі слів позивача.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значеннядля правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню зпередачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик