У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № KGOWGA01580002, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 000 грн з кінцевим терміном повернення коштів до 23 жовтня 2012 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 10 липня 2015 року становила 98 777 грн 29 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № KGOWGA01580002, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 000 грн з кінцевим терміном повернення 23 жовтня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, предметом якого є належне на праві власності іпотекодавцю нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, загальною площею 60,55 кв. м., житловою площею 30,75 кв. м.

Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2011 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позов задоволено частково (а. с. 34-35). Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_6 та інших осіб, які зареєстровані і мешкають у вказаному будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голованівського РВ УМВС України у Кіровоградській області.

Встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору утворилася заборгованість, розмір якої станом на 10 липня 2015 року становив 98 777 грн 29 коп. і складався з: 19 677 грн 36 коп. - заборгованості за кредитом, 8 019 грн 92 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 860 грн - заборгованості з комісії за користування кредитом, 64 278 грн 23 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 250 грн - штрафу (фіксована частина), 4 691 грн 78 коп. - штрафу (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про передчасність заявлених вимог у даній справі, оскільки позивачем ставиться питання про стягнення суми боргу з боржника без урахування вартості іпотечного майна, без вирішення питання щодо його реалізації відповідно до рішення суду та визначення суми боргу непокритого іпотечним майном.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судами встановлено, що на момент розгляду справи заочне

рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2011 року не було виконано, предмет іпотеки не реалізовано, і відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося.

Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилося, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату відсотків залишалося дійсним і підлягало судовому захисту. Покладаючи в основу рішення висновок про те, що позивачем лише ставилося питання про стягнення суми боргу з боржника без урахування вартості іпотечного майна, суди не врахували, що за змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно із ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, у справі № 3-71гс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Крім цього, такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 3 лютого 2016 року, у справі № 6-1080цс15.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк

Т.О.Писана