Справа №487/1867/16-ц 11.10.2016 11.10.2016 11.10.2016
Провадження №22-ц/784/2269/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/1867/16-ц
Провадження № 22ц/784/2269/2016 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4, ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позивач зазначав, що він є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що він є непрацездатним за віком, його щомісячний дохід складає 1413 грн., розміру пенсії не вистачає на його потреби, зокрема, на ліки та санаторне лікування, а відповідачі не надають матеріальної допомоги, позивач, уточнивши свої вимоги, просив суд стягнути з відповідачів на його користь аліменти в розмірі 2660 грн. з кожного.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2016 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з кожного окремо, на користь батька ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 квітня 2016 року. Крім того, суд допустив до негайного виконання рішення в межах сплати платежу за один місяць та розподілив судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які є повнолітніми.

Позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 1766 грн. 56 коп., з якої щомісячно утримується по 353 грн. 31 коп. заборгованості по кредиту (а.с. 205, т. 1).

Згідно наданих медичних документів, позивач має низку захворювань, що потребує постійного пожиттєвого медикаментозного лікування.

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про те, що позивач потребує матеріальної допомоги, відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.

Водночас, визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) з двох дітей позивача, суд не звернув належної уваги на зміст позовної вимоги, та обставини які мають враховуватись в даному випадку.

Так, за загальним правилом, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою платника аліментів або одержувача, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

Отже, при визначені розміру аліментів у твердій грошовій сумі мають враховуватись як заява одержувача аліментів, тобто його бажання отримувати аліменти саме в такій формі, так і нерегулярність, мінливість доходу платника, а також інші обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається із змісту позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідачів аліменти у твердій грошовій сумі.

За таких обставин, а також враховуючи, що відповідачі отримують дохід від підприємницької діяльності, який має мінливий характер, колегія суддів вважає, що аліменти мають бути присуджені у твердій грошовій сумі.

Визначаючи їх розмір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_6 є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 2264 грн. 13 коп., має низку хронічних захворювань, що потребує постійного, в тому числі санаторно-курортного лікування (а.с. 148, 151, 218, т.1).

Відповідачка ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дитину.

Крім того, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є платниками єдиного податку фізичної особи-підприємця (далі ФОП) та мають дохід від підприємницької діяльності. Згідно довідок податкової інспекції за перше півріччя 2016 року загальна сума доходу ОСОБА_4 складає 469400 грн., а ОСОБА_6 186150 грн. (а.с. 22, 78, т. 2).

При цьому, колегія суддів враховує, що за змістом ст. 292 ПК України, дохід ФОП це грошові кошти, отримані протягом звітного періоду в готівковій або безготівковій, а також у матеріальній чи нематеріальній формі.

Отже, відомості зазначені в довідках податкового органу не можуть вважатись «чистим» доходом відповідачів, оскільки не враховано їх витрати, повязані з підприємницькою діяльністю.

Заперечуючи проти позову, відповідачі надали докази своїх витрат, які повязані з оплатою оренди приміщень, закупівлею товарів, оплатою кредитів та заробітної плати найманих працівників (а.с. 29-118, т. 2).

Водночас, визначаючи матеріальний та сімейний стан позивача, колегія враховує, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, в якій він проживає на даний час з дружиною ОСОБА_7 (а.с. 206, т. 1, 17, 20, т. 2).

В 2008 році подружжя придбало автомобіль марки Mitsubishi Colt, 2008 року випуску, право власності на який оформлено на дружину. Автомобіль придбано за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_3 (а.с. 198, т. 1).

Крім того, ОСОБА_3 є засновником та керівником ТОВ МП «Ірбіс» та Зовнішньоекономічної асоціації «Пріма-ТВ» (а.с. 62-70, т. 1), а також, як зазначалось вище, позивач отримує пенсію в розмірі 1766 грн. 56 коп.

За таких обставин та враховуючи матеріальний та сімейний стан сторін, а також доведеність вимог позивача щодо потреб в отриманні допомоги від дітей, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню аліменти з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн. з кожного, щомісячно, починаючи з 11 квітня 2016 року.

Доводи позивача про те, що його витрати на лікування можуть бути значно більшими, є не обґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів таких витрат на час розгляду справи позивач суду не надав.

Посилання ОСОБА_3 на перелік ліків, який складено особисто позивачем (а.с. 129, 130, т. 1), без призначення їх за відповідним висновком лікаря, не можуть вважатись такими доказами.

До того ж, в разі проведення позивачем таких витрат в майбутньому, його права можуть бути захищені, в тому числі, шляхом предявлення позову за правилами ст. 203 СК України, за наявності відповідних підстав.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, то у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає зміні.

Рішення в частині розподілу судових витрат підлягає залишенню без зміни, оскільки стягнута судом сума судового збору відповідає пропорційності задоволених вимог позивача.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2016 року в частині позовних вимог змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 аліменти з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у розмірі 1000 грн. з кожного, щомісячно, починаючи з 11 квітня 2016 року.

Рішення в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_8