Номер провадження: 22-ц/785/5909/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 «Про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

05.11.2015 року ТОВ «Порше Лізінг Україна» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили стягнути солідарно з ТОВ «Постман» і ОСОБА_2А 136404,27 грн., та судовий збір у розмірі 2046,10 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклали з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг № 00009093 від 21.11.2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW CrafterGP 35 Kasten 2.0 TDI, шасі № WV1ZZZ2EZD6008754, двигун № CКТ 037239, рік виробництва 2013, строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися вказаним автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. Відповідач ОСОБА_2А виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг № 00009093 від 21.11.2013 року. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте ТОВ «Постман» платежі належним чином не здійснювали, у зв'язку з чим за ними виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Представник позивача до суду не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ТОВ «Постман» та відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явились, будучи повідомленими належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.02.2016 року задоволений позов ТОВ «Порше Лізинг Україна»: стягнуто солідарно з ТОВ «Постман», ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00009093 від 21.11.2013 року у розмірі 136404,27 грн.; стягнуто в рівних частинах з ТОВ «Постман», ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму судового збору у загальному розмірі 2046,10 грн. рівними частинами, тобто по 1023,05 грн. з кожного.

01.07.2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам у справі

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 задоволена частково: рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості по лізинговим платежам; провадження в цій частині (позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості по лізинговим платежам) закрито.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00009093 від 21 листопада 2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW CrafterGP 35 Kasten 2.0 TDI шасі №WV1ZZZ2EZD6008754, двигун № CКТ 037239, рік виробництва 2013, строком на 60 місяців, а Відповідач ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися Автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. (а.с.14-25).

Відповідач ОСОБА_2А виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно Умов поруки, які є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг №00009093 від 21 листопада 2013 року. (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 626479, транспортний засіб VW CrafterGP 35 Kasten 2.0 TDI шасі №WV1ZZZ2EZD6008754, двигун № CКТ 037239, рік виробництва 2013 належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» (а.с.40).

Згідно до акту прийому передачі від 21.11.2013 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» передали ТОВ «Постман» транспортний засіб типу VW CrafterGP 35 Kasten 2.0 TDI шасі №WV1ZZZ2EZD6008754, двигун № CКТ 037239, рік виробництва 2013. (а.с.38).

Згідно до акту прийому передачі від 18.04.2015 року, у звязку з припиненням договору фінансового лізингу № 00009093 від 21 листопада 2013 року ТОВ «Постман» передали ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб типу VW CrafterGP 35 Kasten 2.0 TDI шасі №WV1ZZZ2EZD6008754, двигун № CКТ 037239, рік виробництва 2013. (а.с.39).

Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу встановлено, що ТОВ «Постман» зобов'язується щомісячно сплачувати ТОВ «Порше Лізинг Україна» платежі на рахунок, зазначений Позивачем у Договорі, не пізніше 15-го календарного дня поточного місяця. У разі неотримання рахунку до 15-го числа поточного місяця, за який повинен бути сплачений платіж, ТОВ «Постман» зобов'язаний сплатити відповідний платіж у розмірі, встановленому у Договорі, до 15-го числа цього місяця (якщо інший строк, що підлягає застосуванню, не встановлено у Договорі), а після отримання рахунку - доплатити відповідну різницю між сплаченою сумою та сумою, визначеною у рахунку.

Також, ТОВ «Постман» зобов'язувався відповідно до п. 4.3. Умов лізинг покрити всі витрати, понесені ТОВ «Порше Лізинг Україна» при передачі та поверненні автомобіля за Договором та в процесі користування автомобілем протягом строку дії Договору. Згідно з п. 9.2. Умов лізингу ТОВ «Постман» зобов'язаний повністю покрити усі витрати, пов'язані з державним технічним оглядом/обов'язковим технічним контролем, технічним обслуговуванням та ремонтами автомобіля тощо.

Відповідно до п. 12.7. Умов лізингу у разі звершення строку фінансового лізингу (найму) або припинення дії Договору/розірвання Договору, відповідач зобов'язаний повернути автомобіль за власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані (з урахуванням нормального зносу) за місцезнаходженням позивача або за адресою вказаною позивачем протягом 3 (трьох) робочих днів від дати завершення строк оперативного лізингу (найму) або отримання відповідної вимоги від Позивача.

Відповідно до п. 3.1. Умов лізингу Позивачем було придбано автомобіль, обраний відповідачем на свій власний розсуд. Пунктом 4.1. Умов лізингу визначено, що позивач зберігає за собою право власності на автомобіль, в той час як відповідач матиме право на користування автомобілем впродовж усього строку дії Договору (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати договір та вимагати повернення автомобіля, як зазначено в договорі).

Згідно п. 6.1. Умов лізингу за користування автомобілем відповідач зобов'язується щомісяця виплачувати позивачу ТОВ «Порше Лізинг Україна» платежі, розмір яких визначено у договорі.

Позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, однак відповідач ТОВ «Постман» встановлені договором фінансового лізингу умови не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає: 38758 гривень 55 копійок заборгованість, що виникла у звязку з несплатою лізингових платежів, 1200 гривень 00 копійок - вартість послуг стоянки, 91345 гривень 72 копійок збитки по п.12.9 Контракту; 5100 гривень - сума юридичних послуг, а всього 136404 гривень 27 копійок.

03.04.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило ТОВ «Постман» нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу (а.с.44).

16.04.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило ТОВ «Постман» повідомлення про розірвання договору про фінансовий лізинг (а.с.43).

Судом першої інстанції було правильно установлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» 23 січня 2012 року було укладено з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00004253, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 TDCI, шасі №WF0XXXTTFXBY67445, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2011, строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобовязалося прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору (а.с.19-28).

Відповідно до умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг №00004253 від 23 січня 2012 року ОСОБА_2А виступив поручителем ТОВ «Постман» (а.с.19). Відповідно до акту прийому передачі від 23 січня 2012 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 TDCI, шасі №WF0XXXTTFXBY67445, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2011 (а.с.40).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, однак відповідач ТОВ «Постман» встановлені договором фінансового лізингу умови не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість: 107 802 гривні 96 копійок заборгованість, що виникла у звязку з несплатою лізингових платежів, 9 300 гривень 27 копійок пені; 2 790 гривень 08 копійок 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат; 33 610 гривень 48 копійок інфляційні втрати; 22 595 гривень 29 копійок проценти за користування чужими коштами та 84 163 гривні 76 копійок збитки, а всього 260 262 гривні 84 копійки. Суворовським районним судом м. Одеси 29 березня 2016 року було прийнято рішення відповідно до якого позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків задоволений. Стягнуто солідарно з ТОВ «Постман», ОСОБА_2 на користь ТОВ Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором у розмірі 260262 гривень 84 копійок. Стягнуто в рівних частинах з ТОВ «Постман», ОСОБА_2А на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судовий збір. При цьому суд посилався на ст.ст. 10, 11, 60, 64, 77, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст.525,526,530,549,550,1054 ЦК України (а.с. 133-135).

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в звязку з невірним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 23 січня 2012 року між ТОВ «Порше лізинг Україна» та ТОВ «Постман» був укладений договір фінансового лізингу №00004253, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 TDCI, шасі №WF0XXXTTFXBY67445, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2011, строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобовязалося прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. Відповідно до положень договору ОСОБА_2 виступив поручителем ТОВ «Постман» (а.с. 19).

У звязку з тим, що відповідач по справі умови договору №00004253 від 23 січня 2012 року не виконував, а саме не сплачував лізингові платежі № 28-41 від 04.09.2014 року, від 03.10.2014 року, від 16.10.2014 року, 04.11.2014 року, 17.11.2014 року 03.04.2015 року, від 20.04.2015 року, від 05.05.2015 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» було направлено ТОВ «Постман» нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу (а.с.49-56).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з солідарного обовязку боржника та поручителів перед позивачем відповідно до умов, укладених між сторонами договорів поруки, додаткових угод до них та вимогам ст.ст. 553, 554 ЦК України.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції по суті та враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14 вважає за необхідним вказати на наступне.

Згідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

В справі, яка розглядається за умови укладеного між сторонами договору лізингу боржник зобовязаний здійснювати певні платежі щомісячно, і кожен з цих платежів, а також в цілому виконання лізингового договору забезпечено поручителем відповідачем по справі.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повідомлення про несплату заборгованості (чергового платежу) разом з вимогою її погасити надсилалося ОСОБА_2, як поручителю за вказаним договором.

При визначенні обовязків довірителя з точки зору чинності договору поруки в контексті вказаної ст. 559 ЦК України слід враховувати наступне.

Як зазначено в п. 12.13 додатку до договору про фінансовий лізинг №00004253 від 23 січня 2012 року, а саме в загальних комерційних умовах внутрішнього фінансового лізингу Контракт вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони (а.с.37).

Таке письмове повідомлення було надіслано ТОВ «Порше лізинг Україна» до ТОВ «Постман» 05.05.2015 року (а.с. 46-47), таким чином, Контракт припинив свою дію 19.05.2015 року.

Колегією суддів не приймається до уваги ствердження позивача, про те, що дійсно лист про розірвання договору був датований 05 травня 2015 року, а направлений на адресу ТОВ «Постман» лише 02 червня 2015 року з тих підстав, що дійсно в матеріалах справи міститься поштове повідомлення з відбитком печатки «Укрпошта», на якому зазначено дата 02.06.2015 року за № 683 (а.с. 48).

Але з бази відстеження пересилання поштових відправлень «Укрпошти», № 683 відсутній (а.с. 185).

З наведених підстав, колегія суддів дійшла до висновку, про те, що лист про припинення договору був направлений саме 05 травня 2015 року, а тому договір припиняє свою дію на підставі п. 12.13 договору з 20 травня 2015 року, на 10 робочий день.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Так як строк виконання основного зобовязання визначений десятиденним строком з дня розірвання Договору, а саме 20.05.2015 року, то шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України закінчується 20.11.2015 року. Між тим, до суду позивач звернувся лише 29.11.2015 року, тобто з пропущенням строку встановленого ЦК України. Відповідно слід визнати, що порука припинилась, а тому законні підстави для стягнення грошових коштів з поручителя відсутні.

В звязку з наведеним та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення їх з поручителя грошових коштів. При цьому відхиляються доводи апеляційної скарги щодо припинення договору поруки через те, що в договорі фінансового лізингу №00004253 від 23 січня 2012 року строк дії не зазначений, а відповідно до п. 12.3. договір діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, то на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тому, оскільки кредитор не предявив до позову до поручителя протягом цього строку вважає, що порука ОСОБА_2 припинилась. Однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в договорі про фінансовий лізинг № 00004253 датованому від 23 січня 2012 року та додатку до нього визначено, що строк лізингу становить 60 місяців (а.с.19-23), також в другому додатку до договору про фінансовий лізинг № 00004253 від 23 січня 2012 року визначено, що строк лізингу становить 72 місяців, тобто сторони визначили, що кількість лізингових платежів збільшується до 84, а строк лізингу становить 84 місяців (а.с.24-28). Отже, строк договору № 00004253 був встановлений, тому, доводи апелянта знайшли своє підтвердження лише в частині припинення поруки, а не підстав її припинення.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, то колегія суддів на підставі ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог до поручителя.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року скасувати в частині задоволення вимог до ОСОБА_2 та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

19.10.2016 року м. Одеса