Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1944/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Агєєва О.В., Азевича В.Б.,

за участю секретаря Ротарь Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 30 квітня 2015 року слідчим Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України. В той же день слідчим суддею Краматорського міського суду йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час досудового розслідування слідчими суддями Краматорського міського суду було винесено 2 ухвали про надання дозволу на проведення обшуків за його місцем проживання та за місцем проживання його матері ОСОБА_3. Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 28 січня 2016 року його визнано винним та засуджено за пунктам 1, 6 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна, за ч.2 ст.194 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12.07.2016 року вказаний вирок суду був скасований, кримінальне провадження закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати. Таким чином, протягом тривалого часу - з 30 квітня 2015 року по 12 липня 2016 року включно він перебував під слідством та судом та увесь цей час незаконно утримувався під вартою. Просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди в сумі 428 000 грн., відшкодування втраченого заробітку за час перебування під вартою в сумі 158 966,60 грн., витрати на здійснення юридичної допомоги в сумі 35 600 грн., а всього 622 655,60 грн..

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення втраченого заробітку та витрат на правову допомогу. Повідомлено позивача, що вказані вимоги розглядає суд першої інстанції, що розглядав справу в порядку кримінального судочинства.

У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду та продовжити розгляд справи в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що суд невірно прийшов до висновку про те, що вимоги про стягнення втраченого заробітку та витрат на юридичну допомогу мають розглядатись в порядку кримінального судочинства, але такий висновок суперечить закону. А саме, частиною 2 статті 12 передбачено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Таким чином, якщо законом передбачене оскарження ухвали суду в порядку цивільного судочинства то і розглядатися справа відносно усіх заявлених позовних вимог має в порядку цивільного судочинства.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені,що підтверджено отриманням кожним із сторін телефонограм із зазначенням часу та місця розгляду справи, від представника позивача ОСОБА_2 та від представника ГУМВС України в Донецькій області надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог щодо стягнення втраченого заробітку та витрат на правову допомогу суд виходив із того, що вони не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону.

Із позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з позовом про відшкодування за рахунок коштів державного бюджету втраченого заробітку за час незаконного утримання під вартою, моральної шкоди та понесених ним витрат на юридичну допомогу, посилаючись на незаконне взяття, тримання під вартою, перебування під слідством та судом.

Згідно із ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із статтею 3 цього Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які

здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 11 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року №6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41 для визначення розміру шкоди, переліченої в пп. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Отже, законодавчо встановлено розмежування компетенції щодо визначення розміру шкоди між органами, які провадили слідчі (розшукові) дії чи розглядали справу, при цьому, у разі закриття провадження у справі судом, вирішення питання щодо розміру відшкодування шкоди віднесене до компетенції суду, що розглядав справу по першій інстанції.

Позивач посилається на те, що ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року скасовано вирок Краматорського міського суду Донецької області від 28 січня 2016 року та кримінальне провадження відносно нього закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати.

Повідомленням судді апеляційного суду позивачу роз'яснено право звернутися протягом шести місяців з вимогою про відшкодування втраченого заробітку, сплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги, моральної шкоди до Краматорського міського суду Донецької області.

Оскільки кримінальне провадження закрито судом, а не органом, який проводив слідчі (розшукові) дії, позивач правильно звернувся з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Висновок суду про те, що справа в частині вимог про стягнення втраченого заробітку та витрат на правову допомогу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим.

Тому ухвала підлягає скасуванню, а справа поверненню в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року скасувати, справу направити у той же суд для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: