У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_5, про визнання кредитного договору, договору застави майнових прав, договору застави цінних паперів, договору поруки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що27 липня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав йому у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 132 000 доларів США для придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 11 030 штук, емітованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональні будівні інвестиції» з метою фінансування будівництва об'єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником, цього ж дня між сторонами укладено наступні договори: договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів від 14 червня 2007 року, договір застави цінних паперів та договір поруки.

Посилаючись на те, що в порушення п. 2 ч. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, умови про зміни у витратах, яка надається перед укладенням кредитного договору, а умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища позичальника, позивач просив визнати недійсними з моменту укладання кредитний договір, договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів від 14 червня 2007 року, договір застави цінних паперів та договір поруки, які укладені 27 липня 2007 року між ним та ВАТ «КБ «Надра».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахувавши приписи ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», правильно зазначив, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зміст яких не суперечить вимогам чинного законодавства, на підтвердження чого сторони скріпили договір підписами, а також із того, що на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. При цьому, позивачем не надано доказів щодо наявності у діях банку нечесної підприємницької практики, а саме, будь-якої підприємницької діяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

З огляду на вказані обставини апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська