Справа № 175/2713/16-ц
Рішення

Іменем України

(заочне)

27 вересня 2016 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2016 року позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1, посилався на те, що 24 вересня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1371-Н. Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб.

Відповідно до п. 1.1. цього договору банк мав наміри надати позичальникові кредитні кошти у сумі 95000 доларів США. Відповідно до п. 1.3.1. позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,49% річних. У п. 1.3.2. зазначено, що комісія за видачу кредиту за цим договором складає 1,5 % від суми кредиту і сплачується одноразово на дату видачі перерахування коштів. У п.1.5. договору зазначено що забезпеченням є домоволодіння розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Новоолександрівка, вул.Залізнична,24. У п. 3.1. договору зазначено, що надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті - доларах США. Моментом надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника № 2501, відкритому у 35 відділенні філії ВАТ КБ «Надра». У п.3.3.3 договору передбачено, що черговий мінімальний платіж вноситься в сумі 1028.86 доларів США щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Проте підписання зазначеного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ВАТ КБ «Надра». Відповідно до п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є перелік інформації, про яку перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, позивач зазначає, що ця інформація йому в повному обсязі не надавалась. Кредитний договір від 24 вересня 2007 року немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для позивача як споживача. У наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для позивача як споживача банківської послуги. В порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Тому позивач звернувся до суду, для захисту своїх прав.

У судове засідання представник позивача та позивач не зявилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просивши суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.70) Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, судом було визнано провести розгляд справи у відсутності представника відповідача, з урахуванням достатності у матеріалах справи доказів про взаємовідносини сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено судом, 24 вересня 2007 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1371-Н. Відповідно до п. 1.1. цього договору банк мав наміри надати позичальникові кредитні кошти у сумі 95000 доларів США. Відповідно до п. 1.3.1. позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,49% річних. У п. 1.3.2. зазначено, що комісія за видачу кредиту за цим договором складає 1,5 % від суми кредиту і сплачується одноразово на дату видачі перерахування коштів. У п.1.5. договору зазначено що забезпеченням є домоволодіння розташоване за адресою: Дніпропетровська область. Дніпропетровський район, с.Новоолександрівка, вул.Залізнична, 24. У п. 3.1. договору зазначено, що надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті -доларах США. Моментом (днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника № 2501, відкритому у 35 відділенні філії ВАТ КБ «Надра». У п.3.3.3 договору передбачено, що черговий мінімальний платіж вноситься в сумі 1028.86 доларів США щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Встановлено, що Публічне акціонерне товариство банк "Надра" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства банк "Надра".

Заперечуючи проти факту отримання грошових коштів в сумі 95000 доларів США, саме у валюті та заявляючи про отримання грошових коштів в сумі 479, 750 гривень на підставі кредитного договору де визначалось про видачу грошей в національній валюті гривні, а меморіальний валютний ордер та заяву про видачу готівки в доларах США позивач не підписував. Позивач звернувся до суду, з заявою про витребування оригіналів документів які знаходяться у відповідача та призначення судової почеркознавчої експертизи документів та судово-економічної експертизи.

Ухвалою суду від 06 вересня 2016 року витребувано за клопотанням позивача у ПАТ КБ «Надра» оригінал кредитного договору №8/2007/840-К/1371-Н, Н від 24 вересня 2007 року, меморіальний валютний ордер, заяву про видачу готівки, копію даної ухвали було направлено представнику відповідача (а.с.77) Однак, у строк, визначений судом на подання доказів, відповідачем витребуванні документи суду не представлено, не повідомлено про причини неможливості виконати вимоги суду, не забезпечено явку представника до суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересі передбачені ч.2 ст. 16 ЦК України.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати про центів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені обставини в даному випадку встановлення факту підписання меморіального валютного ордеру та заяви про видачу готівки в доларах США є можливим лише через експертне дослідження оригіналів цих документів на предмет автентичності підпису позивача та в інший спосіб довести даний факт неможливо. Щодо спростування чи підтвердження факту отримання грошових коштів в валюті доларах США необхідні спеціальні експертні знання та про ведення судово-економічної експертизи на предмет можливості видачі кредиту ОСОБА_1 в доларах США.

Впродовж всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано взагалі належних і допустимих доказів на підтвердження того, де, коли, і за яких обставин був укладений та підписаний ОСОБА_1, оспорюваний між сторонами договір, чим таким чином відповідач скористався наданими йому правами щодо надання доказів, передбаченими ЦПК України.

Таким чином, відповідачем не надано будь-яких доказів, що вказаний договір від 24 вересня 2007 року був підписаний та укладений саме ОСОБА_1, та того, що він мав вільне волевиявлення на укладення цього договору та бажав досягнення згоди з усіх його істотних умов.

Ухилення відповідача від представлення на огляд суду оригіналу оспорюваного договору, меморіального валютного ордеру та заяви про видачу готівки свідчить про обґрунтованість вимог та доводів позивача, відсутність у останнього вільного волевиявлення на укладення договору та підтверджуються його твердження щодо не підписання ним оспорюваного договору.

Зважаючи на викладене, договір № 8/2007/840-К/1371-Н від 24 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 212-215, 222-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Договір № 8/2007/840-К/1371-Н від 24 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра».

Стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя А.М. Шабанов

Провадження № 2/175/1091/16