АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкова О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Устінова Т.Г., приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Разом із вищезазначеним позовом ОСОБА_4 було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач ставила питання про накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку з належними до будинку надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та до набрання рішенням чинності заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного домоволодіння та земельної ділянки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2015 року вказану заяву про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на домоволодіння та земельну ділянку. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року вищезазначена ухвала скасовано та передано питання на новий розгляд.

18 грудня 2015 року на виконання ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області позивачем було надано уточнення до заяви про забезпечення позову, в якому було поставлено питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження домоволодіння та земельної ділянки, зобов'язання відповідачів утриматись від будь-яких дій щодо зміни об'єкту нерухомого майна - домоволодіння та земельної ділянки з належними до будинку надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року уточнену заяву про забезпечення позову було задоволено та накладено заборону на відчуження домоволодіння та земельної ділянки, з належними до будинку надвірними будівлями(погріб, прибудова, ганок, огорожа) по АДРЕСА_1; заборонено відповідачам вчиняти будь-які дії щодо зміни нерухомого майна - домоволодіння та земельні ділянки, з належними до будинку надвірними будівлями(погріб, прибудова, ганок, огорожа) по АДРЕСА_1.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вона підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню та направленню питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, керувався тим, що між сторонами існує спір про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, з висновком суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд може вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

За роз'ясненнями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні ухвали суду під час проведення арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту.

З апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що у березні 2015 року усіма співвласниками житлового будинку приватизовано земельну ділянку, попередній будинок площею 55,7 кв.м. знесений та зведено двоповерховий житловий будинок площею 120 кв.м., на підтвердження чого було надано копію висновку експерта, Декларацію про готовність побудованого об'єкта до експлуатації.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_4 без участі ОСОБА_2, судом першої інстанції фактично було накладено арешт та заборону відповідачами вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна, а саме новобудови загальною площею 131.6 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва, отриману ОСОБА_2 в спільну сумісну власність в порядку приватизації, у зв'язку з чим у відповідача виникли складнощі у реєстрації новобудови у відповідності до вимог чинного законодавства.

Тобто, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на домоволодіння, суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги закону та правові роз'яснення, властивостей цього нерухомого майна, його значення для теперішніх власників, необхідності його використання та встановлення можливих обмежень при виконанні ухвали суду.

Зазначені обставини залишилось поза увагою суду першої інстанції при вирішенні питання щодо забезпечення позову, який виник, зокрема, зі спадкування домоволодіння загальною площею 55,7 кв.м, належного спадкодавиці ОСОБА_12

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність встановлення наявності чи відсутності факту зміни об'єкту спадщини.

У разі підтвердження наявності зміни об'єкту спадщини - забезпечення позову відносно нового чи добудованого об'єкту нерухомого майна має бути відповідно мотивовано.

Враховуючи вищезазначене, ухвала суду першої інстанції від 23 грудня 2015 року про задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову підлягає скасуванню з передачею питання на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 209, 304, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року про забезпечення позову- скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова