Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/812/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 20 Доповідач Товянська О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі продажу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив розірвати договір купівлі продажу 1/4ід.ч. житлового будинку №12 по пров. Шкільному у с. Зарічани, укладений між ним і ОСОБА_2 Зазначав, що відповідачка не в повному обсязі виконала взяті на себе зобовязання, чим істотно порушила умови договору.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 зобовязалася доплатити йому 160000грн. до 01.02.2015р. Проте відповідачка не виконала зобовязання належним чином, що є підставою для розірвання договору.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 31 липня 2013р. за договором купівлі продажу придбала у ОСОБА_1 1/4ід.ч. житлового будинку №12 по пров. Шкільному у с. Зарічани Житомирського району Житомирської області за визначеною сторонами ціною, а саме 178880грн. Сторони домовились про порядок проведення розрахунків : при укладенні договору покупець сплачує продавцеві 18880грн., а решту суми - 160000грн. покупець зобовязувався сплатити продавцеві чи його представнику до 1 лютого 2015р.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (ст.692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя ст.692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст.651 ЦКУ.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз.2 ч.2 ст.651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст.651 ЦК. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Дійсно, заявою від 13 квітня 2016р. відповідач пропонувала позивачу до 23 квітня 2016р. письмово повідомити їй про банківські реквізити, на які необхідно перерахувати кошти в сумі 160000грн. в якості повного виконання зобовязання за вказаним договором та повідомити про час і місце передання заяви про проведення повного розрахунку відповідно до умов угоди. 10 травня 2016р. вона звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу із заявою про прийняття на депозит грошових коштів в розмірі 160000грн. для передачі позивачу в рахунок оплати вартості придбаного житла.

Проте ці дії покупцем було вчинено лише через три роки після укладення правочину вже після звернення позивача до суду із позовом.

Колегія суддів вважає, що відповідачка істотно порушила умови договору купівлі-продажу, продавець позбавився того, на що він розраховував отримати гроші за продане житло у визначений строк, періодом заборгованості, яку допустила покупець майже три роки.

Апеляційний суд враховує, що ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідачка не надала жодного доказу того, що вона мала намір і намагалась своєчасно виконати умови договору сплатити гроші за будинок. Надані нею докази свідчать про намір розрахуватися лише після звернення ОСОБА_1 до суду.

На підставі наведеного судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 задовольнити. Розірвати договір купівлі продажу ? частини житлового будинку №12 по пров. Шкільному в с. Зарічани Житомирського району Житомирської області, укладений 31 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3746,80грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: