Справа № 489/5564/13-ц
Номер провадження 2/489/440/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - Приватне підприємство "Актив-Інвест" про стягнення коштів та компенсації моральної шкоди,

встановив

В липні 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона уклала з відповідачем попередній договір купівлі-продажу у простій письмовій формі та підписаний обома сторонами в агентстві нерухомості «Актив Інвест», за умовами договору вона передала відповідачу у якості завдатку 1 000 дол. США, що еквівалентно 8 000,00 грн., а відповідач зобов'язався продати їй належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов попереднього договору основний договір купівлі-продажу зазначеної квартири повинен був укладений до 10.04.2013. Вказує, що відповідач свої зобов'язання не виконав.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 8 000, грн. завдатку та 8 000,00 грн. додаткову суму завдатку згідно ст. 571 ЦК України, пеню в розмірі 39,45 грн., 3% річних 118,36 грн., 800 грн. на правову допомогу та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2013 позовні вимоги задоволенні частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суми завдатку в подвійному розмірі - 16 000 грн., 3 % річних - 118,36 грн., пеню - 39,45 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 1 000 грн., а всього 17157 грн. 81 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2015 заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2013 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та компенсації моральної шкоди скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути суму завдатку в подвійному розмірі - 51 100 грн., 3 % річних 4215 грн., 800 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

07.03.2013 позивач та відповідач уклали попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2. Договір було укладено в простій письмовій формі та підписаний обома сторонами в агентстві нерухомості «Актив-Інвест».

За умовами договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 1 000,00 дол. США, що еквівалентно 8 000,00 грн. у якості завдатку на підтвердження і забезпечення виконання зобов'язань передбачених попереднім договором щодо укладення основного договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 1.2 Попереднього договору основний договір купівлі-продажу мав бути укладений у строк до 10.04.2013.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо повернення коштів (завдатку), внесених, на думку позивача, відповідно до укладеного попереднього договору, збитків, заподіяної невиконанням зобов'язання та моральної шкоди. Питання укладення попереднього договору регулюється ст. ст. 570, 635 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору тягне його нікчемність.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Виходячи з того, що законом передбачена складна письмова форма із обов'язковим нотаріальним посвідченням для договору купівлі-продажу нерухомості, попередня домовленість сторін (попередній договір), яка не відповідає таким вимогам, є нікчемною в силу ст. 218, 220 ЦК України.

За ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу в подвійному розмірі.

Так, в ухвалах у справах № 6-9060св08, № 6-13084св09 та № 6-7081св10 суди приходять до висновку, що відповідно до частини 2 статті 570 ЦК у разі якщо сума, сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, не є завдатком, вона вважається авансом.

Завдаток як спосіб забезпечення зобов'язання повинен забезпечувати реально існуюче основне зобов'язання, яке витікає з договору.

Враховуючи те, що попередній договір є нікчемним, тобто не створює юридичних наслідків, сплачена позивачем сума є не завдатком а авансом, який підлягає поверненню якщо правочин купівлі-продажу не було укладено.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року №6-170цс12, і згідно з вимогами ст. 360-7 ЦК України є обов'язковою для усіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передала відповідачу 1000 дол. США та зазначила еквівалент цієї суми у гривнях, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню аванс в сумі еквівалентній 1000 грн. на день винесення рішення, тобто 25 892,67 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач направляла відповідачу претензію щодо повернення безпідставно отриманих коштів авансу, тому не можна говорити, що строк виконання відповідачем зобов'язання по поверненню авансу настав і є підстави для стягнення 3 % річних у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законодавством не передбачено нарахування неустойки у правовідносинах що виникли між сторонами, а попередній договір є нікчемним, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача пені.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, то відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, а тому, враховуючи, що заявлена сума 800 грн. не перевищує встановленого граничного розміру, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

В позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 зазначеної вище Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено судом, попередній договір, укладений між сторонам є нікчемним. За таких обставин, суд не може визнати дії відповідача як неправомірні, що є необхідною складовою для відшкодування моральної шкоди. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, позивачем на доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди відповідачем.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно задоволеної частини вимог в сумі 97,77 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та компенсації моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, паспорт серії ЕО № 263983, виданий 01 лютого 1997 року Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, ідент. номер - НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі - 25 892 (двадцять п'ять тисяч вісімсот дев'яносто дві) грн. 67 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 107,38 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв