Справа №2-365/2010 15.02.2016 15.02.2016
Провадження №22-ц/784/346/16
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 2-365/2010
Номер провадження 22-ц/784/346/16
Головуючий у І інстанції Чаус Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року місто ОСОБА_2

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Ямкової О.О., Темнікової В.І.

Із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.

За участю: відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеною заявою.

В заяві зазначав, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2010 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 в солідарному порядку, на користь ПАТ «УкрСиббанк» 724395 грн.09 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 12 березня 2008 року №0 станом на 01 грудня 2009 року. 16 листопада 2010 року на підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року визнано припиненими з 01 грудня 2008 року правовідносини за договором поруки № 187075, укладеним 12 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, за яким останній поручився за зобовязаннями ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк», тому просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню (а.с. 304).

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с. 322-323).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно дана оцінка фактичним обставинам справи (а.с. 329-332).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші сторони, належно повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не зявились.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача в рахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 12 березня 2008 року № 0, яка утворилась станом на 01 грудня 2009 року, 724395,09 грн., в рахунок оплати судового збору 1700 грн., та в рахунок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а всього 726215,09 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору від 12 березня 2008 року № 0, договору іпотеки від 12 березня 2008 року та договору поруки від 12 березня 2008 року відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2010 року вказане рішення залишено без змін та набрало законної сили.

16 листопада 2010 року на підставі заяви представника стягувача видано виконавчий лист на виконання вищезазначеного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року визнано припиненими з 01 грудня 2008 року правовідносини за договором поруки № 187075, укладеного 12 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, за яким останній поручився за виконання зобовязань ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 0 від 12 березня 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості не скасовано, воно обовязкове для виконання, обовязок поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором виник з рішення суду, тому наявність судового рішення у іншій справі не є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на підставі другого судового рішення, яке не змінено та не скасовано.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Зі справи вбачається, що 12 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі банк) та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким ОСОБА_2 отримав в кредит 80000 доларів США зі сплатою 13,4 % річних протягом перших 30 календарних днів, з наступним переглядом процентної ставки. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від зазначеної вище ставки. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (а.с. 6-12).

В той же день між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 187075, за яким останній зобовязався солідарно з боржником відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з вищезазначеного кредитного договору. При цьому в договорі поруки зазначено, що всі умови вищезазначеного основного договору йому добре відомі (а.с. 15).

Рішенням Очаківського місьрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2010 року, позов ПАТ «УкрСиббанк», предявлений у січні 2010 року до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача в рахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 12 березня 2008 року № 0, яка утворилась станом на 01 грудня 2009 року, 724395,09 грн., в рахунок оплати судового збору 1700 грн., та в рахунок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а всього 726215,09 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору від 12 березня 2008 року № 0, договору іпотеки від 12 березня 2008 року та договору поруки від 12 березня 2008 року відмовлено.

При цьому суд зазначив в рішенні, що ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання щодо своєчасного погашення належних за кредитним договором платежів не виконує з грудня 2008 року та погодився з розрахунком заборгованості по процентам, розрахованим банком у подвійному розмірі з грудня 2008 року, як то передбачено умовами договору (а.с. 16, 192-194, 242-243 ).

На підставі зазначеного вище рішення суду першої інстанції 16 листопада 2010 року було видано виконавчий лист (а.с. 257).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року визнано припиненими з 01 грудня 2008 року правовідносини за договором поруки № 187075, укладеним 12 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, за яким останній поручився за зобовязаннями ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 року. При цьому суд виходив з того, що з 01.12.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» збільшив процентну ставку за кредитом до 26,8% без згоди поручителя, чим збільшив обсяг відповідальності ОСОБА_3 (а.с. 305).

Частиною 2 ст. 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК, а саме: якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року "Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" розяснено, що словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК.

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

В справі, що розглядається, не настали ні матеріально-правові, ні процесуально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2010 року, за яким ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2 зобовязаний сплатити на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором не скасовано та не змінено. Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України воно підлягає виконанню. З пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що вказане рішення ним не виконувалось, частково виконувалось ОСОБА_2, отже, зазначене рішення не виконане.

За таких обставин визнання рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року припиненими з 01.12.2008 року правовідносини за договором поруки, укладеним між відповідачем та ПАТ «УкрСиббанк», за яким відповідач поручився за зобовязаннями ОСОБА_2 за кредитним договором, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги, які в основному зводяться до того, що існує рішення суду, яким порука визнана припиненою, не заслуговують на увагу, оскільки наявність такого рішення не впливає на висновки суду, зазначені в рішенні від 17 червня 2010 року. Лише сам факт існування цього рішення не свідчить про відсутність боргу у відповідача перед ПАТ «УкрСиббанком».

За такого, враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді