Справа № 735/1185/15-ц Провадження № 22-ц/795/591/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Грушко О. П. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Бечка Є.М., Шевченка В.М.
при секретарі:Шевченко М.О.
за участю:ОСОБА_5, її представника - ОСОБА_6, представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянув у судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 03.02.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його судом ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_5 вказує, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, морально і матеріально не підтримує, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч.1 статті 12 Закону України ''Про охорону дитинства". ОСОБА_5 зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини. ОСОБА_5 не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що в ході судового розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження ті обставини, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною, не приймає участі у її вихованні, оскільки вказані обставини підтверджені матеріалами справи та показаннями свідків. Доводи апеляційної скарги зазначають, що в ході розгляду даної справи відповідачем не доведено обставин щодо його бажання спілкуватися з дитиною, відсутні звернення відповідача до позивача з вимогами щодо побачення з дитиною, звернення до органів у справах сім'ї, правоохоронних органів з даного приводу. ОСОБА_5 вказує, що відмовляючи в задоволенні вимог позову, суд першої інстанції послався на статтю 15 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007року ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав''. Разом з тим, як зазначає ОСОБА_5, судом першої інстанції не визначено в рішенні, які саме з перелічених обставин, зазначених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007року ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав'', судом було проаналізовано та взято до уваги при вирішенні даного спору по суті. ОСОБА_5 вказує, що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті не були враховані норми статей: 150, 155,157,164 СК України, неповно з'ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду і ухвалення апеляційним судом нового рішення про задоволення вимог заявленого позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_8 просить відхилити апеляційну скаргу, як необґрунтовану та залишити без змін рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 03.02.2016року, оскільки рішення було ухвалено при всебічному дослідженні матеріалів справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_7, прокурор, представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.194,195,196,197,198), не з'явились. Згідно приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч.9 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що від шлюбу у сторін 24.10.2011року народився син ОСОБА_9 (а.с.7).

Відповідно до заочного рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 26.02.2014 року (а.с.8), шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Коропського районного управління юстиції в Чернігівській області 21.11.2009 року, розірвано.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25.07.2013 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2013року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).

Судом встановлено і вказані обставини підтверджені матеріалами справи, що в періоди з 16.12.2012року по 02.01.2013року, з 02.01.2013року по 09.01.2013року, з 27.05.2014року по 10.06.2014року відповідач проходив лікування наслідків отриманих травм в різних медичних закладах (а.с.53-56).

ОСОБА_7 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Коропському районі Чернігівської області та одержує пенсію по інвалідності (3гр. з/захв.) (а.с. 58).

Відповідно до довідки КЗ ''Коропська центральна районна лікарня'' Коропської районної ради №95 від 27.01.2016року (а.с.111), ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку у лікаря - психіатра з 03.08.2015 року. Дз.:F20.0. ОСОБА_7 неодноразово лікувався у спеціалізованих закладах.

Згідно довідки № 480 від 06.11.2015року відділу державної виконавчої служби Коропського районного управління юстиції, станом на 01.11.2015року ОСОБА_7 мав заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 4094 грн.60 коп.(а.с.18).

Відповідно до довідки №3437 від 22.12.2015року відділу державної виконавчої служби Коропського районного управління юстиції, станом на 22.12.2015року заборгованість по сплаті аліментів відповідачем погашена в повному обсязі (а.с.61).

Згідно з приписами частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, яка регламентує участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Коропської районної державної адміністрації №03-19/25, представленого суду першої інстанції (а.с.40-41), розглянувши питання щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 та керуючись ч.3 статті 15 Сімейного кодексу України, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав'', орган опіки та піклування вирішив: питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_10 не підтримати.

Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам права не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Як вбачається з вимог заявленого позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав (а.с.3-6), вимоги позову позивач обґрунтовувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України, яка регламентує підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.3 статті 15 Сімейного кодексу України, якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов'язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

Відповідно до роз'яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав'' (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008року №20), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно роз'яснень п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що випадки неналежного матеріального утримання відповідачем своєї дитини, зокрема заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала до грудня 2015року, мали місце не з вини відповідача, а внаслідок незадовільного стану його здоров'я та необхідності в проведенні відповідного лікування. Відповідно до довідки №3437 від 22.12.2015року відділу державної виконавчої служби Коропського районного управління юстиції, станом на 22.12.2015року заборгованість по сплаті аліментів відповідачем погашена в повному обсязі (а.с.61). Судом в ході судового розгляду даної справи також встановлено, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України щодо наявності обставин умисного ухилення відповідача від обов'язку матеріального утримання дитини. Суд першої інстанції зазначив оскаржуваному рішенні, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів щодо небажання відповідача спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, освіті і духовному розвитку, а також умисного ухилення відповідача від виконання вказаних обов'язків.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаних висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_5 в доводах апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги при вирішенні спору по суті: довідку Коропського дошкільного навчального закладу ''Дзвіночок'' від 06.11.2015року №5, відповідно до якої ОСОБА_5 приводить та забирає сина ОСОБА_9 з дитячого садка, батько за дитиною жодного разу не приходив, у зборах, заходах, які проводилися в закладі, участі не приймав (а.с.11); довідку від 09.11.2015року, відповідно до якої лише ОСОБА_5 приводить до студії ''Малятко'' сина ОСОБА_9 (а.с.12); довідку №1063 від 09.11.2015року з лікувального закладу за підписом лікаря ОСОБА_11, відповідно до якої ОСОБА_5 займається вихованням, лікуванням, обстеженням сина ОСОБА_9 (а.с.13), не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки інформація, яка міститься у вказаних довідках, не є безумовною підставою для задоволення вимог заявленого позову. Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судом було перевірено належність, допустимість, достовірність кожного доказу по справі окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, при цьому результати оцінки представлених доказів суд відобразив в рішенні.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті безпідставно не взяв до уваги показання в судовому засіданні свідків, які підтвердили обставини, на які посилається позивач в обґрунтування вимог заявленого позову, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки відповідно до положень статті 63 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів, при цьому згідно ч.2,ч.3, ч.4 статті 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразивши результати оцінки доказів в рішенні, з наведенням мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 стверджує, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Вказані доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Необхідно зазначити, що висновки оскаржуваного рішення суду узгоджуються з приписами статей 15,164 Сімейного кодексу України, а також з роз'ясненнями п.15, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав''.

Відповідно до статті 3 (1.) Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, дата ратифікації: 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що в ході судового розгляду даної справи не встановлено відповідних обставин, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: