Єдиний унікальний номер 226/2381/15-ц Номер провадження 22-ц/775/292/2016
Головуючий 1 інстанції Петунін І.В.
Категорія 27 Доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 4 грудня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення заборговано-сті,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 4 грудня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення заборгованості.

Не погодившись із рішенням суду, позивач публічне акціонерне товариство ко-мерційний банк «Приватбанк» принесло апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов з наступних підстав:

- суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку про те, що позивач пропустив строки пред*явлення вимог до спадкоємців по боргам спадкодавця у відповідності до вимог статті 1281 ЦК України, оскільки спадкоємці не повідомили банк про смерть ОСОБА_4, а тому банком не пропущений строк для пред*явлення вимог через смерть позичальника,

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_4 отримав кредитну картку «Універсальна» на строк до 31 липня 2017 року, а тому строк пред*явлення вимог починається з 31 липня 2017 року та спливає 31 липня 2018 року,

- висновок суду першої інстанції щодо неприйняття відповідачами спадщини є неправильним, оскільки неодержання спадкоємцями позичальника свідоцтва про право на спадщину не припиняє прав та обов*язків, які виникають у з зв*язку із прийняттям спадщини.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з*явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду, що підтверджується телефонограмами, направленими їм, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається.

29 серпня 2011 року ОСОБА_4 отримав у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник помер.

На час смерті спадкодавець був зареєстрований у АДРЕСА_1.

В Анкеті-заяві на отримання банківських послуг спадкодавцем від 29 серпня 2011 року, він особисто за життя, повідомив банк про те, що його місце проживання і місце реєстрації не співпадають, а саме: ОСОБА_4 проживав у квартирі АДРЕСА_2, а зареєстрований він в квартирі АДРЕСА_1.

Вказані обставин підтверджені Актом про не проживання спадкодавця за місцем реєстрації та поясненнями свідків у суді першої інстанції, відповідно до яких спадкодавець проживав у квартирі АДРЕСА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_3, а в квартирі АДРЕСА_1 проживає його донька ОСОБА_1 (відповідачка по справі) із малолітньою дитиною (а.с. 82).

Згідно із даними Димитрівської державної нотаріальної контори від 20 серпня 2012 року спадкова справа на майно ОСОБА_4 не відкривалась (а.с. 55).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що через невиконання ОСОБА_4 умов договору, станом на 2 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 38 431 гривня 20 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16 193 гривні 64 копійки, заборгованості за процентами за користування кредитом - 18 681 гривня 31 копійка, заборгованості за пенею та комісією - 1 250 гривень, фіксований штраф - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1 806 гривень 25 копійок.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у розмірі 16 475 гривень 67 копійок, заборгованість за відсотками у розмірі 292 гривні 03 копійки за кредитним договором від 4 листопада 2013 року (так вказано в уточненій позовній заяві) та судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок.

Стаття 1281 ЦК України передбачає, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Таким чином законодавцем визначено, що річний строк для пред*явлення вимог може бути застосований тоді, коли кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини.

Строк вимоги за кредитним договором виник у позивача 30 квітня 2014 року, із вказаним позовом до суду публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду 27 липня 2015 року, тобто після спливу річного строку з дня настання права вимоги.

Відповідно до частини 4 статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, недодержання правил, передбачених цією статтею, тягне за собою втрату кредиторами належних їм прав на вимоги.

Річний строк для пред*явлення вимог кредиторами спадкодавця до спадкоємців є обмежувальним, тобто присічним, і не поновлюється.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення суд не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з до-держанням вимог матеріального і процесуального права.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції щодо неприйняття відповідачами спадщини є неправильним, оскільки протягом шести місяців відповідачка не відмовилась від спадщини, а тому відповідачка як спадкоємець, яка проживала із спадкодавцем на день смерті вважається такою що прийняла спадщину, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

За статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Таким чином, прийняття спадкоємцем спадщини ставиться у залежність саме від фактичного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час його смерті.

На час смерті спадкодавець і відповідачка були зареєстровані у АДРЕСА_1.

Але в анкеті-заяві про отримання банківських послуг від 29 серпня 2011 року спадкодавець повідомив банк про те, що його місце проживання і місце реєстрації не співпадають, а саме: ОСОБА_4 проживав у квартирі АДРЕСА_2 разом із дружиною (третьою особою по справі), а зареєстрований він в квартирі АДРЕСА_1 з відповідачкою по справі ¬(а.с. 8).

Крім того, відповідно до Акту про не проживання від 29 жовтня 2015 року спад-кодавець на день смерті проживав у квартирі АДРЕСА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_3, а в квартирі АДРЕСА_1 проживає його донька ОСОБА_1 (відповідачка по справі) із малолітньою дитиною ОСОБА_2 (а.с. 82).

Виходячи із доказів, які надали сторони під час слухання справи у суді першої інстанції, спадкодавець та спадкоємець ОСОБА_1 (відповідачка по справі) не проживали за однією адресою, а були лише зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1.

За даними нотаріальної контори спадкова справа на майно після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З аналізу наданих суду першої інстанції доказів, суд прийшов до висновку про те, що спадкоємець і спадкодавець, на час смерті останнього, разом не проживали.

При цьому судом першої інстанції були приведені мотиви такого висновку.

При дослідженні цих фактів судом першої інстанції були дотримані норми мате-ріального та процесуального права.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачем не було надано жодного нового доказу на спростування висновків суду.

За таких обставин висновок суду першої інстанції в цій частині не потребує дода-ткового правового аналізу і підстав для переоцінки висновків суду в апеляційній інстанції немає.

Довід апеляційної скарги про те, що строк пред*явлення вимог до спадкоємців не сплинув, оскільки ОСОБА_4 отримав кредитну картку «Універсальна» на строк до 31 липня 2017 року, а тому строк пред*явлення вимог починається з 31 липня 2017 року та спливає 31 липня 2018 року, є необґрунтованим з наступних підстав.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було пе-редано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Позивач пред'явив вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що право вимоги у позивача виникло з квітня 2014 року, а не з 31 липня 2017 року, оскільки позивач помилково ототожнює поняття строку пред*явлення вимог до спадкоємців по боргам спадкодавця та строку позовної давності

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що доданий до апеляційної скарги знімок екрану з банківського програмного комплексу «Приват48» про строк дії картки до липня 2017 року не був предметом дослідження суду першої інстанції і наданий із порушенням вимог частини 2 статті 303 ЦПК України, а також не відповідає наданим суду першої інстанції Тарифам від 4 листопада 2011 року, згідно із якими строк дії картки 2 роки (а.с. 9).

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «При-ватбанк» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 4 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: