Справа № 457/928/15-ц
провадження №2/457/65/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

секретар судового засідання Болонна І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в Трускавецький міський суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнсий акціонерний банк» та фізичною особою ОСОБА_4 укладено кредитний договір № BLаЖГА00044027. Згідно з умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 14 000 грн., термін повернення кредиту 16 червня 2014 року. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції на умовах, визначених в кредитному договорі. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 15% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом нараховується в розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідно до п. 2.5.1 кредитного договору щомісячний платіж, передбачений графіком погашення заборгованості, складається із строкової частини кредиту та строкових платежів. Платежі є ануїтетними: регулярні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме: основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці строку договору за умовами належного виконання зобовязання позичальником заборгованість повністю погашається. Пунктами 4.2 та 4.3 кредитного договору встановлено штрафні санкції, які сплачуються позичальником у разі порушення умов кредитного договору. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором у повному обсязі, а відповідач від виконання обовязків ухиляється. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління кредитом, тому за договором виникла прострочена заборгованість. Сума заборгованості відповідача відповідно до довідки про стан заборгованості станом на 07 серпня 2015 року становить 45 013,89 грн., з яких: 7 785,96 грн. по поверненню кредиту, 1 239,57 грн. по сплаті відсотків, 1 541,19 грн. по сплаті комісії, а також 34 4477,44 грн. штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань. Просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 45 013,89 грн.

Від відповідача на адресу суду надійшло заперечення, у якому він вказує, що не визнає позов у повному обсязі, оскільки він не погоджується з розрахунком, наданим позивачем. Співставивши розрахунок позивача з наявними у нього оригіналами квитанцій, за якими здійснювалася сплата кредитних коштів, він з'ясував, що погашення кредиту почато 15 липня 2011 року. Наступні дати перерахування коштів ту суми співпадають з розрахунком позивача, окрім квитанції від 17 жовтня 2011 року, де дата квитанції надрукована вірно 17 жовтня 2011 року, а на відтиску печатки 17 січня 2010 року. Проте 01 жовтня 2012 року ним у касу банку було перераховано 7 031,00 грн., про що свідчить квитанція № 54620. На квитанції стоять два підписи працівників банку, скріплені відтиском печатки. Натомість у розрахунку, додатному до позову, зазначено, що в цей день 01 жовтня 2012 року ним внесено коштів для погашення кредиту лише на суму 1 031 грн. Інші дати та сплачені ним суми у квитанціях та розрахунку співпадають.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки він погашав заборгованість за кредитним договором, підтвердженням чого у нього є квитанції з відтисками печатки банку. Він був впевнений у тому, що погасив майже всю суму кредиту. У той час у банку почалися проблеми, відділення у м. Трускавець зачинили. Будучи впевненим, що 01 жовтня 2012 року він майже сплатив суму кредиту, то вважав, що у банку немає підстав нараховувати йому штрафні санкції. Про те, що у нього є заборгованість за процентами по кредиту, йому стало відомо з позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення позову у заявленому обсязі заперечила, зазначила, що у розрахунку, наведеному позивачем, є помилки та неточності. Її довіритель вчасно сплачував кошти за умовами кредитного договору, на підтвердження чого у нього є квитанції, а також подала до суду альтернативних розрахунок заборгованості. Вважає, що її довіритель має заборгованість за кредитним договором за тілом кредитом 4 841,19 грн. Що стосується розміру пені, то просила зменшити її розмір до 100 грн., оскільки розмір пені значно перевищує тіло кредиту, дії працівників носили неправомірний характер, що виразилося, зокрема, у проставленні підпису від імені ОСОБА_4 на заяві про видачу готівки.

Експерт ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що при проведенні почеркознавчого дослідження у неї було достатньо матеріалів для надання необхідного висновку. Зі зразків підпису ОСОБА_4 та підпису отримувача на заяві на видачу готівки № 54529 від 01 жовтня 2012 року вбачається, що розбіжності є суттєвими, стійкими та виконані різними особами.

Спеціаліст ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона володіє спеціальними знаннями з економіки та банківської діяльності, має вищу економічну освіту. Вона складала розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4, наданий стороною відповідача. Зокрема, по факту сплати відповідачем 01 жовтня 2012 року 7 031,00 грн. на погашення кредиту та повернення готівки наступним днем на інші цілі пояснила, що така операція є порушенням правил здійснення банківських операцій, оскільки умовами кредитного договору ніякого повернення коштів не передбачено. Кредит надано у формі відкличної, не відновлювальної кредитної лінії, тобто позичальник не має права брати кошти в рахунок цього кредиту. Щоб отримати суму у розмірі 6000 грн. ОСОБА_4 мав ба оформлювати нову кредитну лінію. Крім того, за умовами договору, у першу чергу, кошти, сплачені позичальником зараховуються для погашення процентів та комісії, а потім тіла кредиту. За здійсненим нею розрахунком ОСОБА_4 не доплатив 4 841,18 грн. Несплачені штраф та пеня становить 11 541,75 грн. (до 07 серпня 2015 року). Кредит мав бути сплачений ще у 2014 році, тому пеня нарахована по час звернення до суду. Якби банк зарахував сплачену ОСОБА_4 01 жовтня 2012 року суму у розмірі 7 031 грн., то ОСОБА_4 не нараховувалися б штрафні санкції, комісія та пеня.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 16 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № BLаЖГА00044027, відповідно до якого банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 14 000 грн., в порядку і на умовах визначених договором. Кредитні кошти надані строком до 16 червня 2014 року. За користування кредитом встановлена плата в розмірі 15 % річних. /а.с. 5-12/.

Відповідно до п. 1.2 позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах, визначених договором.

На виконання умов договору відповідач сплачував заборгованість за кредитним договором 17 січня 2010 року, 15 липня 2011 року, 16 серпня 2011 року, 15 вересня 2011 року, 22 листопада 2011 року, 20 грудня 2011 року, 17 січня 2012 року, 23 березня 2012 року, 20 квітня 2012 року, 22 травня 2012 року, 27 червня 2012 року, 04 вересня 2012 року, 01 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2012 року, 16 січня 2013 року, 07 травня 2013 року, 23 жовтня 2013 року, 29 серпня 2014 року, про що є відповідні квитанції у матеріалах справи /арк. справи 46-54/.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору № BLаЖГА00044027 банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті України у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Невідновлювальна кредитна це вид кредитної лінії, коли при отриманні повної суми кредитних коштів подальша їх видача припиняється не залежно від фактичної суми заборгованості.

Згідно з розрахунком до поданого позову станом на 07 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 45 013,89 грн., з яких штраф (пеня) за несвоєчасне виконання зобовязань становить 34 447,44 грн. Що стосується розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, то суд при визначенні її розміру виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка згідно з вимогою ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за правилами п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року; виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою ст. 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

З урахуванням того, що заявлена позивачем пеня у 34 447,44грн. значно перевищує розмір збитків, представник відповідача заявила клопотання про зменшення розміру пені, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 1000 грн.

Таким чином, з огляду на вище наведене, сума, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача з урахуванням зменшеного розміру штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань становить:

45 013,89 (34 447,44 - 1000) = 11 566,45.

У розрахунку зазначено, що 01.10.2012 року позичальником внесено на рахунок № 0375 кошти для погашення кредиту на суму лише 1 031 грн., хоча суду представлено оригінал квитанції від 01 жовтня 2012 року № 54260, згідно з якою ОСОБА_4 перераховано 7 031 грн. На вимогу суду позивачем надіслано оригінал заяви на видачу готівки № 54529 від 01 жовтня 2012 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 з рахунку № 0375 отримано грошові кошти у сумі 6 000 грн. та зазначено його паспортні дані.

Відповідно до висновку № 2918 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи від 26 липня 2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз підписи від імені ОСОБА_4, розташовані в графах «Позичальник», «Особистий підпис Позичальника» в договорі банківського обслуговування № BLаЖГА00044027 від 16 червня 2011 року, виконані самим ОСОБА_4 Підписи від імені ОСОБА_4, розташовані в графах «Позичальник», «Особистий підпис Позичальника» в договорі банківського обслуговування № BLаЖГА00044027 від 16 червня 2011 року та підпис, розташований в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки № 54529 від 01 жовтня 2012 року, виконані різними особами. Враховуючи характер кредитних правовідносин між сторонами, висновок експерта, суд приходить до переконання, що сума у розмірі 6000 грн. не підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зі змісту ч. 1 ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У пункті 4.3 кредитного договору № BLаЖГА00044027 передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання грошових зобовязань банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав, і які не були виконані на день прострочення виконання.

Визнаючи позовні вимоги частково, стороною відповідача долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 16 382,94 грн., в тому числі 4 841,19 грн. заборгованість за тілом кредиту та 11 541,75 грн. пені за несвоєчасне погашення зобовязань. Вказаний розрахунок не може бути взятий судом до уваги, оскільки виконаний неповноважним субєктом для його складення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_4 7 785,69 грн. тіла кредиту, 1 239,57 грн. заборгованості за відсотками, 1 541,19 грн. та 1000 грн. за комісією штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань є підставними, однак від цієї суми слід відняти 6 000 грн., заявки про видачу яких готівкою відповідач не підписував та не отримував, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні та відображено у висновку експерта:

7 785,69 + 1 239,57 + 1 541,19 + 1 000 6 000 = 5 566,45.

Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України стороні якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача 5 566,45 грн. заборгованості за кредитним договором та 551,20 грн. судового збору в дохід державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» 5 566,45 грн. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_4 551,20 грн. судового збору в користь держави.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Т.В. Василюк