Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 зареєстрований 04 червня 1983 року, посилаючись на те, спільне життя з відповідачем не склалося по причині психологічної несумісності, шлюбні відносини припинені з літа 2015 року та тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, подальше спільне проживання та збереження сім'ї вважає неможливе, до відповідача він не має ніяких почуттів, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, у подальшому наміру підтримувати подружні стосунки з відповідачем у нього не має. Від шлюбу мають повнолітнього сина.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що примирення з відповідачем не відбулось, наміру жити з нею однією сім'єю не має, він має іншу жінку, тому наполягає розірванні шлюбу.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що примирення з позивачем не сталося, після попереднього засідання суду на наступний день вони з ОСОБА_1 роз'їхалися та проживають окремо.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року сторонам надавався строк для примирення.

Як убачається із матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 04 червня 1983 року. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, намагання суду примирити сторони успіху не мали; строк, який надавався судом для примирення, позитивних результатів не дав, відношення в сім'ї не покращились, примирення не відбулося, стосунки між сторонами продовжують бути неприязними, позивач наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може.

Відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За вищевикладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, оскільки існування сім'ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати позивач просив поклеати на нього та з відповідача не стягувати.

Керуючись ст. ст. 24, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 57, 58, 60, 62, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва 04 червня 1983 року, актовий запис № 2178 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Виниченко Л.М.