Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/5097/15 Головуючий у 1 інстанції Скользнєва Н.Г.
Номер провадження 22-ц/778/931/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі: Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М., Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору застави ,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору № 50008801 від 28 травня 2013 року, укладеного між ним та ТОВ «Порше Мобіліті»; визнання недійсним договору застави № 50008801 від 01 червня 2013 року, укладеного між ним та ТОВ «Порше Мобіліті», посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3, який було зареєстровано в реєстрі за № 350;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в травні 2013 р. він вирішив придбати автомобіль Volkswagen COLF у кредит. Представники ТОВ "Порше мобіліті" повідомили , що можуть надати йому кредит в сумі 200 926,47 грн., щомісячний платіж при цьому для позивача не буде перебільшувати 5400 грн., на що позивач погодився.

При підписанні кредитного договору представники ТОВ "Порше мобіліті" зосередили увагу позичальника на інформації, яка зазначена на першому аркуші кредитного договору, згідно якої курс для обчислення кредиту дорівнює 8,1660 дол. США . Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США за курсом 8,1660 дол. США. Крім того, підписуючи графік погашення кредиту, позивач довірився інформації, яка була зазначена в розділі "Вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням Кредитного договору , та орієнтовна сукупна вартість кредиту на рік з урахуванням відсоткової ставки за кредитом", згідно з якою сума процентів за користування кредитом становить 10 925,37 грн., складає 30 831,47 грн. Оскільки позивач не має юридичної або економічної освіти, із наданої кредитором інформації він не міг повністю оцінити розмір кредитної послуги, що йому надається, та надав згоду на укладення договору.

Позивач вважає, що кредитний договір слід визнати недійсним у зв'язку з невідповідністю вказаного договору вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", наявністю в ньому несправедливих, дискримінаційних умов, які завдають йому майнової шкоди, місячний платіж за кредитом, згідно з умовами кредитного договору та графіку платежів, розраховується в залежності від курсу долару США на момент здійснення платежу. В порушення принципу добросовісності умови кредитного договору щодо розрахунку щомісячних платежів за кредитним договором в залежності від зміни курсу долару США мають істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, оскільки погашення за тілом кредиту в незалежності від курсу долару США розраховуються за курсом не менше 8,1660 грн./дол. США, що свідчить про застосування валютних коливань на користь кредитора.

На підставі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 50008801 від 28 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше-Мобіліті».

Визнано недійсним договір застави № 50008801 від 01 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше-Мобіліті», посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 350.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,виходячи із наступного.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольяючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того,що умови оспорюваного кредитного договору суперечать вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору покладають на позичальника валютні ризики,пов»язані з використаням еквівалентів іноземної валюти при розрахунку щомісячних платежів за кредитом, у договорі відсутня інформація про детальний розпис сукупної вартості кредиту в процентному значенні та грошовому виразі, графік погашення кредиту,що є істотною умовою договору, містить лише інформацію про суму платежів в еквіваленті долару США, в договорі наявний істотний дисбаланс прав та обов»язків на шкоду споживача .

Судова колегія вважає,що такі висновки суду не відповідають обставинам справи,здобутим доказам і вимогам закону.

Згідно з роз'ясненями викладеними в п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

За вимогами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається,що 28.05.2013р. між позивачем ОСОБА_2 і ТОВ «Порше мобіліті» було укладено кредитний договір № 50008801,за умовами якого позивачеві був наданий кредит в сумі 200 926,47 гр.,що є еквівалентом 24 605,25 доларів США і додатковий кредит в сумі 73 807,15гр.,що є еквівалентом 9 038,35 доларів США на строк 60 місяців із змінною процентною ставкою за користування кредитом 9,90% для придбання автомобіля марки Фольксваген(а.с.8-11)

Позичальник ознайомлений з Загальними умовами кредитування ТОВ «Порше мобіліті»,які є додатком до кредитного договору № 50008801 від 28.05.2013р,що підтверджується його підписом на кожному аркуші договору і зазначених Загальних умов(а.с. 8-19).

На забезпечення виконання зобов»язань за даним кредитним договором 01 червня 2013 року сторони уклали договір застави транспортного засобу № 50008801,предметом якого є автомобіль марки Фольксваген,д/н АП 1293 ІН.,що належить позивачеві,який посвідчений приватим нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4,реєстровий № 350.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування (Додаток до кредитного договору) передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, ,чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку ,зазначеного у кредитному договорі.Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу ,який діяв на день укладення кредитного договору по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом "30/360", відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 2 липня 2014 року, згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати.

При цьому, виходячи із загальних умов укладеного між сторонами спору кредитного договору № 50008801 від 28.05.2013 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, позивач підтвердив, що йому надано вичерпну інформації про умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Таким чином істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для визнання не дійсним кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені обставини і вимоги закону, не застосував матеріальний закон,який підлягає застосуванню у даному спорі- ст..533 ЦК України,внаслідок чого, здійснивши помилкові висновки про незаконне використання відповідачем у договорі еквіваленту іноземної валюти,неправильно вирішив спір.

При цьому судом здійснений безпідставний висновок про те,що визначення щомісячного платежу по кредиту в залежності від курсу долара США покладають на позичальника валютні ризики і передбачає для позичальника зміни у витратах,що суперечить ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»,оскільки кожна із сторін несе певні ризики через можливість коливання курсу іноземної валюти як у бік збільшення,так і у бік зменшення , а ,крім того розмір кредиту у валютному еквіваленті залишається незмінним.,тому умови оспорюваного кредитного договору не можна вважати несправедливими, а дії відповідача недобросовісними.

Висновки суду щодо відсутності в кредитному договорі детальної інформації про сукупну вартість кредиту суперечать здобутим доказам- графіку погашення кредиту,який визначає розмір платежів,,вартість послуг,пов»язаних з одержанням кредиту та укладанням кредитного договору, а крім того підтверджується особистим підписом позивача про надання йому вичерпної інформації про умови надання фінансової послуги із зазначенням вартості цієї послуги.

При цьому суд не взяв до уваги те,що статтею11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено,що у разі ненадання суб»єктом господарювання зазначеної інформації ,він несе відповідальність,встановлену статтями 15 і 23 цього Закону,які не передбачають такі наслідки невиконання вимог Закону,як визнання договору недійсним.

Згідно до вимог ст.15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорення.

Згідно до вимог ст.. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Судова колегія вважає,що у порушення ч. 3 ст. 10 ,ст.60 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог .

З огляду на зазначене,судова колегія приходить до висновку про те,що підстави вважати оспорюваний кредитний договір і договір застави як похідну вимогу від основної недійсними відсутні,оскільки позивачем не надано суду доказів щодо порушення відповідачем його прав при укладенні оспорюваних договорів і щодо порушення вимог закону при їх укладенні, а із здобутих доказів вбачається,що оспорюваний кредитний договір укладений з вільним волевиявленням позивача,яке відповідало його внутрішній волі і був спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним, виконувався сторонами,позивач,отримавши кредитні кошти,придбав автомобіль,яким володіє і у теперішній час,проте суд першої інстанції надавши неналежної оцінки доказам у справі, не застосувавши матеріальний закон,який підлягає застосуванню,неправильно вирішив справу,тому рішення суду є незаконним і не обґрунтованим і таким,що підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за наведеними підставами.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у цій справі скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: