АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1290/16 Справа № 202/2237/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви позичальника № DNH4KP9521043 від 13 липня 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 2652 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік, кінцевий термін повернення 23.04.2010 року.

Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідач ОСОБА_4 порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 30 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 38867,69 грн., а саме: 2276,10 грн. заборгованість за кредитом, 11699,22 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 0 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 22565,34 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1827,03 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що строк дії кредитного договору № DNH4KP9521043 від 13 липня 2006 року закінчився 23 квітня 2010 року, позовна давність за даним договором сплинула 23 квітня 2013 року. Позивач звернувся з позовом до суду 14 лютого 2014 року.

Також зазначив, що з урахуванням того, що строк виконання зобовязання за кредитним договором настав 23 квітня 2010 року, а договір поруки з ПАТ «А-Банк» було укладено після закінчення дії основного договору, тому відсутні підстави для стягнення боргу за цим договором поруки.

З такими висновками сулу першої інстанції, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, пославшись на ч. 3 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої строк позовної давності застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Заява про застосування строку позовної давності відповідачем не робилась, а тому відмова у задоволенні позову з цих підстав є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому рішення не можна вважати законним та обґрунтованим в розумінні ст.ст. 213, 214 ЦПК.

За вказаних підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК, яка передбачає скасування рішення суду першої інстанції через порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи доведено укладання між позивачем та відповідачем кредитної угоди та непогашення кредиту з боку ОСОБА_4 Наявна заборгованість підтверджується відповідним розрахунком, який не спростовано відповідачами.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 2276,10 грн. заборгованість за кредитом, 11699,22 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1827,03 грн. штраф (процентна складова).

Що стосується пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 22565,34 грн., то колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення та положенням ч.2 ст.616 ЦК, відповідно до яких суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом ані в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі не було обґрунтовано чому саме, позов подано лише 14.02.2014 р., тоді як у позивача виникло на це право у 2010 р., що перешкоджало цьому і розцінює таку поведінку як навмисне сприяння збільшенню пені, що може бути стягнута.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути пеню в розмірі 2276 грн.

Також, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ст.16 ЦПК України, відповідно до якого не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Враховуючи викладене, провадження по справі в частині позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», необхідно закрити. Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, ч.1 ст.205, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі: 2276,10 грн. заборгованість за кредитом, 11699,22 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1827,03 грн. штраф (процентна складова), 2276 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3987, 48 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: