Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/218/16-ц
Провадження № 2/475/86/16
У Х В А Л А

04.04.2016смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді: Єгорової Н.І.,

при секретареві : Маковецькій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Доманівка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою , -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою .

До розгляду справи по суті, від позивачки надійшла заява про забезпечення вказаного позову В обґрунтування даної заяви позивачка посилається на те, що 28.11.2014р.між нею та Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 25га строком на 10років.

Проте, на спірну земельну ділянку 24.03.1993р. видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою на імя ОСОБА_4 для ведення селянського (фермерського)господарства. У зв"язку з цією обставиною на дану земельну ділянку претендують ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.10.2014р. задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Доманівської РДА про визнання протиправними та скасування розпоряджень Доманівської РДА №403 від 28.09.2012р. про припинення права користування земельною ділянкою, що належить ОСОБА_4 та №438 від 29.10.2012року про надання дозволу на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення в оренду на 10років ОСОБА_1 для городництва із земель державної власності в межах Зеленоряської сільської ради.

18.02.2016р. Одеський апеляційний адміністративний суд апеляційну скрагу ОСОБА_1на постанову від 24.10.2014р.залишено без задоволення. Не погоджуючись з таким висновком, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, яка перебуває на розгляді у Вищому адміністративному суді .

Позивачка вважає, що у разі задоволення її позову, якщо не буде вжито заходів по забезпеченню позову у вигляді заборони здійснювати будь-які дії по обробітку земельної ділянки ОСОБА_2та ОСОБА_3, то буде неможливо виконати рішення суду.

Відповідно до ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р., №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд також звертає увагу на те, що інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом із тим, процесуальним законом встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовою такої системи, крім інших, є співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що у разі невжиття заходів по забезпеченню позову у вигляді заборони здійснювати будь-які дії по обробітку земельної ділянки відповідачами ОСОБА_2та ОСОБА_3, то буде неможливо виконати рішення суду у разі задоволення її позовних вимог.

Однак, відповідно до ч 4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Припущення позивачки про те, що невжиття заходів по забезпеченню позову, можу утруднити виконання рішення суду- не може бути підставою для задоволення її заяви.

В поданій до суду заяві позивачка не обгрунтувала причини, у зв"язку з якими потрібно заборонити вчиняти будь-які дії по обробітку спірної земельної ділянки відповідачами по справі. Крім того, позивачкою не зазначені докази щодо використання, на час звернення до суду, земельної ділянки учасниками спору.

При відсутності відомостей щодо обробітку земельної ділянки відповідачами, суд вважає передчасним приймати заходи про забезпечення позову.

На підставі викладеного, суд вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 153, 293 ЦПК України,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

суддя : ОСОБА_5