Ухвала

Іменем України

11 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Умнової О.В.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства банку «Київська Русь», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун ЮрійВікторович, приватне підприємство «Укртехобладнання», про визнання іпотечного договору недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 грудня 2007 між акціонерним банком «Київська Русь» та приватним підприємством «Уктехобладнання» укладено кредитний договір. На забезпечення виконання вимов цього договору банк 21 січня 2008 року уклав з нею договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення загальною площею 309,8 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1. Право власності на вказане приміщення належить їй на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року, що було ухвалено у справі за її позовом до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Проте, ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2007 року зазначене рішення було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2008 року закрито провадження по вищезазначеній справі.

Посилаючись на те, що на момент укладення договору іпотеки вона не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для його укладення, оскільки предмет іпотеки на момент підписання договору не належав їй на праві власності, а тому позивачка просила визнати договір іпотеки від 21 січня 2008 року, укладений між нею та відповідачем, недійсним, визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. від 05 вересня 2008 року про звернення стягнення на вказане нежиле приміщення таким, що не підлягає виконанню, скасувати обтяження № 1170194 згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке зареєстроване на підставі договору іпотеки та видане 21 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., а також обтяження № 1170311 згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке зареєстроване на підставі договору іпотеки та видане 05 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення яким задовольнити її позов.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання іпотечного договору недійсним немає, договір укладено згідно положень ст. ст. 3, 627 ЦК України, Закону України «Про іпотеку». Предмет іпотеки належав іпотекодавцю ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про придбання з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року, яке у подальшому було скасовано, стосувалося не визнання права власності, а його реєстрації. У зв'язку з цим відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Умнова

І.М.Фаловська