Справа № 214/1121/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Бєлікової О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, поділ майна, визнання права власності на частку майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 25.02.2016 року та просила суд: встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу; поділити майно, яке є спільною сумісною власністю - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за нею права власності на її 1/2 частину із залишенням іншої 1/2 частини квартири у власності відповідача; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування пред'явлених вимог вказала, що з січня 2005 року вони разом з ОСОБА_2 почали проживати однією сім'єю, 23.11.2007 року офіційно зареєстрували шлюб, який в 2008 році формально розірвали з метою оформлення молодіжного кредиту, не припиняючи при цьому шлюбних стосунків. 31.10.2011 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1. 26.11.2013 року сторони знову офіційно зареєстрували шлюб, проте з січня 2015 року шлюбні стосунки припинили у зв'язку з втратою сімейного сенсу та різними поглядами на життя. За даних обставин між сторонами виник спір стосовно поділу спільно нажитого майна - вказаної квартири, яку відповідач вважає своєю особистою власністю, обмежуючи при цьому права ОСОБА_1 як її співвласника, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

26.08.2016 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю.

Ухвалою суду від 29.08.2016 року первісні позовні вимоги та зустрічні об'єднано в одному провадженні для їх спільного розгляду. Ухвалою суду від 12.10.2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, згідно клопотання просила справу розглянути за її відсутності, пред'явлені вимоги підтримала.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін та визнання відповідачем позову, прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог за первісним позовом з наступних підстав.

Судом встановлено, що з січня 2005 року до 23.11.2007 року та з 05.08.2008 року до 26.11.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з веденням спільного господарства, побуту та бюджету, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, що визнано сторонами та підтверджується актом з місця проживання від 02.02.2016 року, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.14).

Від шлюбних відносин сторони мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10).

Зареєстрований 23.11.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб було розірвано 05.08.2008 року Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №255, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 05.08.2008 року (а.с.57).

При цьому, 26.11.2013 року сторонами повторно зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.02.2016 року, що набрало законної сили 10.03.2016 року (а.с.58).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Натомість, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд за заявою особи може встановити факт проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, при цьому у випадку наявності спору про право такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження, що також кореспондується з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

Оскільки встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу має юридичне значення, адже породжує для сторін певні права та обов'язки і впливає на статус придбаного в цей період майна, відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивача, тому суд вважає за можливе встановити факт, що в період з січня 2005 року до 23.11.2007 року та з 05.08.2008 року до 26.11.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Так, 31.10.2011 року, тобто в період перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках, відповідач ОСОБА_2 придбав та зареєстрував на своє ім'я нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2011 року та Витягом КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 01.11.2011 року (а.с.11-13).

Стаття 74 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, вказаними нормами права передбачено презумпцію віднесення майна до спільної сумісної власності осіб, які прирівнюються до подружжя за умови доведеності факту проживання їх однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Відповідно до ст.69, ч.1 ст. 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи встановлення судом факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу на момент придбання спірного майна, визнання відповідачем факту належності його сторонам на праві спільної сумісної власності, що в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує окремого доказування, а також визнання ним пред'явлених ОСОБА_1 позовних вимог стосовно поділу квартири, що не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та поділ квартири АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю сторін, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на її 1/2 частину із залишенням іншої 1/2 частини квартири у власності відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.88 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 718,00 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1), а також стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави недоплачену позивачем при зверненні до суду з вимогою немайнового характеру суму судового збору в розмірі 550,50 грн.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, застосовані ухвалою суду від 11.03.2016 року - скасувати у зв'язку з відсутністю необхідності та припиненням існування обставин, які визначали б доцільність їх подальшого застосування.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 60, 61, 79, 88, 151, 154, 174, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, поділ майна, визнання права власності на частку майна - задовольнити.

Встановити факт, що в період з січня 2005 року до 23 листопада 2007 року та з 05 серпня 2008 року до 26 листопада 2013 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Розподілити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 (одну другу) частини квартири АДРЕСА_1, із залишенням іншої 1/2 (однієї другої) частини квартири у власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 718 (сімсот вісімнадцять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 550 (п'ятсот п'ятдесят) грн. 50 коп.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, застосовані ухвалою суду від 11.03.2016 року - скасувати після набрання рішенням суду законної сили.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили та виданий на його підставі виконавчий лист в частині скасування заходів забезпечення позову направити до Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області - для виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Євтушенко О.І.