№ провадження 2/646/144/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.16 року м. Харків

Червонозаводськийрайонний суд м. Харкова у складі:

головуючого: cудді Корекян Н.Р.,

при секретарі судового засідання: Жура О.О., Біляєві М.О.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові у відкритому судовому засіданніцивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування та визнання права власності на квартиру.

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду, посилаючись на те, що з 14 травня 1969 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, ОСОБА_2 народився 02.09.1969року. Розпорядженням № 24 від 21 травня 1999 року органу приватизації ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1. В 2000 році подружжям ОСОБА_7 було прийнято рішення щодо переїзду на постійне місце проживання до Англії, де проживав ОСОБА_2 . ОСОБА_7 залишився на Україні, при цьому подружжя домовилося, що він продає спірну квартиру та вилітає до своєї сім»ї в Англію. З цієї метою позивач видала чоловіку довіреність з правом продажу вищезазначеної квартири зі строком дії на три роки. В подальшому ОСОБА_7 став відкладати свій виїзд за кордон, а пізніше позивачка дізналася, що в нього є інша жінка і 19.05.2004 року у них народилася дитина. 19.12.2011року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1 / 2 частина спірної квартири. Однак коли позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено в цьому, оскільки спірна квартира в цілому належить відповідачці ОСОБА_3. Також з*ясовано, що 09 жовтня 2003 року між ОСОБА_3, яка діяла від імені позивачки на підставі доручення, та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_7 1/ 2 частину квартири 10по пр.Гагаріна 52 м.Харкова. Позивачі вважають, що вказаний договір дарування є недійсним. 16 березня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_7 подарував ОСОБА_3 спірну квартиру. Позивачі вважають, що цей договір є недійсним. Враховуючи, що було порушено право власності позивачки на 1 / 2 частину спірної квартири, позивачі просили визнати договір дарування від 09 жовтня 2003 року недійсним, визнати договір дарування від 16.03.2006 року недійсним, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування ,визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 повністю підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив судові, що у 2000році його мати ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_7 прийняли спільне рішення про переїзд на постійне проживання до Англії. Того ж року мати виїхала до нього, а батько залишився ,щоб продати квартиру для чого мати залишала на ім»я батька довіреність. Протягом всього часу до смерті батька мати та він спілкувалася з останнім, періодично надсилали грошові кошти . Про те, що батько став спів мешкати з іншою жінкою і у них народилася дитина вони дізналася у 2005 році. Про укладання договорів дарування квартири ,що є спадщиною, позивач дізнався 25.07.2012року під час звернення до нотаріальної контри з заявою про отримання спадщини.

Представник позивачів повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав судові аналогічні пояснення.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти задоволення позову заперечували та пояснили судові, що відповідач з 1997 року підтримувала близькі стосунки з ОСОБА_7,на той час одруженим. У 2000 році ОСОБА_1,яка знала про стосунки чоловік та відповідача, прийняла рішення переїхати проживати до сина ОСОБА_2 в Англію, тому ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_7 гроші в рахунок вартості частини квартири АДРЕСА_2, після чого вона залишила довіреність, згідно якої надала ОСОБА_7 право розпорядитися належною їй частиною квартири. У 2003 році позивачка телефонувала ОСОБА_7 Юхимвичу, він сказав, що квартира вже повністю належить йому, про це також було відомо і ОСОБА_2. Також відповідач пояснила, що на підставі виданої ОСОБА_1 довіреності, яка мала право передоручення, ОСОБА_7 передоручив їй виступати від імені ОСОБА_1, і саме від її імені вона уклала договір дарування частини спірної квартири. Після від»їзду ОСОБА_1 з країни вона разом з ОСОБА_7 оселилася в спірній квартирі, а після народження їх спільної з ОСОБА_7 доньки ОСОБА_8 ,він прийняв рішення про дарування квартири, внаслідок чого було укладено договір дарування, згідно якого право власності на спірну квартиру перейшло до неї.

Відповідач -приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4В.в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа- Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності.

Законний представник третьої особи-малолітньої ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10пояснили, що знають подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 тривалий час,підтримували родині відносини, а після від*їзду у 2000році ОСОБА_1 до сина в Англію підтримували з ОСОБА_7 дружні стосунки. Підтвердили в судовому засіданні,що ОСОБА_1 було відомо про ОСОБА_3 та народження нею дитини,однак протягом часу з 2000року до 2012 року ОСОБА_7 підтримував добрі стосунки з сином та дружиною,нічого про дарування ним квартири АДРЕСА_1 на ім.*я ОСОБА_3 відомо не було.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила,що з 1997року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 співмешкали,про це знала ОСОБА_1. ОСОБА_11 фактичне розлучення з чоловіком та виниклі борги,остання в 2000році поїхала на проживання до сина, отримавши грошову компенсацію за свою частку у квартирі, а ОСОБА_3 та ОСОБА_7 стали проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1. Похованням ОСОБА_7 опікувалася ОСОБА_3.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_7 /до шлюбу ОСОБА_12 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 1969 року / а. с. 8/.

ОСОБА_2 -ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_1 /а.с.13/.

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Петрівни/а.с.73/

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 24 від 24 травня 1999 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за правом спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_3 / а. с. 14/.

У зв»язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон, 25 жовтня 2000 року ОСОБА_1 видала доручення, згідно якого уповноважила ОСОБА_7 користуватися і розпоряджатися ( продати, подарувати, здати в оренду тощо) належною їй частиною квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, для чого надала йому право подавати від її імені заяви, одержувати необхідні документи, розписуватися за неї, підписувати договори про відчуження квартири чи переходу прав щодо неї до третіх осіб, одержувати належні їй від реалізації доручення гроші та виконувати все необхідні дії, пов'язані з наданими повноваженнями. Доручення було видане з правом передоручення терміном на три роки і дійсне до 25 жовтня 2003 року. Вказане доручення було підписано ОСОБА_1 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 /а. с. 15/.

З метою реалізації наданого позивачкою права розпорядження належною їй частиною квартири, 09 жовтня 2003 року ОСОБА_7 передоручив ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 право розпорядитися частиною квартирою, на підтвердження чого видав ОСОБА_3 доручення, посвідчене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 09 жовтня 2003 року за р. № 1910. /а.с.17/.

09 жовтня 2003 року між ОСОБА_3, яка діяла на підставі вищезазначеного доручення від імені ОСОБА_1 - дарувателя, та ОСОБА_7, як обдарованим, було укладено договір, згідно якого даруватель подарувала, а обдарований прийняв в дар 1/ 2 частину квартири 52 у житловому будинку 10 по пр.Гагаріна м.Харкова.

Вказаний договір було посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за р. № 1914 / а. с. 18/.

В вищевказаному договорі, за твердженням сторін, помилково вказана квартира 52 будинку 10 замість квартири 10 будинку 52.Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.11.2003 року квартира АДРЕСА_5 належала ОСОБА_7 Юхимовичу/а.с.20/.

Видача доручення ОСОБА_1 та подальше укладання договору дарування відбулося у 2000 та у 2003 роках, тобто під час дії Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Правовідносини між позивачкою, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розпочалися та закінчилися саме під час дії вказаного цивільного законодавства, тому суд вважає правильним розглянути спір у відповідності до вимог ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 62 ЦК України в редакції 1963 року правочин, здійснений однією особою (представником) від імені іншої особи (яку він представляє) внаслідок повноваження, основаного на дорученні, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює або припиняє цивільні права та обов»язки особи, яку вона представляє. Представник не може здійснювати правочини від імені особи, яку він представляє, ні відносно себе особисто, ні у відношенні іншої особи, представником якої він одночасно являється.

З договору дарування вбачається, що ОСОБА_3 діяла від імені ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_7 передоручив їй надане йому позивачкою/Лепенко ОСОБА_1 Іванівною/ право розпорядження квартирою, тому в договорі дарування він не виступав у якості представника дарувателя. При цьому ОСОБА_3 в рамках наданих їй повноважень, представляла інтереси ОСОБА_1 та від її імені подарувала ОСОБА_7 1/2 частину спірної квартири.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні договору дарування 09 жовтня 2003 року ОСОБА_3 в межах наданих їй повноважень від імені ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_7 вказану частину квартиру, тобто ОСОБА_7 та ОСОБА_3 діяли у відповідності до норм цивільного законодавства та в рамках наданих повноважень. У зв'язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору дарування, укладеного 09 жовтня 2003 року між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_7

Як власник квартири в цілому,ОСОБА_7 скористався своїм правом на відчуження майна та за договором від 16.03.2006 подарував квартиру ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Підстав для визнання недійсним договору дарування, укладеного 16.03.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не мається.

ОСОБА_7 помер 19.12.2011року /а.с.23/.

У відповідності зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України визначена перша черга спадкоємців за законом, а саме син та дружина спадкодавця.

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця.

Оскільки на час відкриття спадщини ,померлий ОСОБА_7 не мав права власності на квартиру АДРЕСА_2, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,третя особа малолітня ОСОБА_8 не можуть вважатися спадкоємцями на квартиру АДРЕСА_2.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 62 ЦК України, в редакції 1963 року, ст. ст. 319, 321 ,1217,1218,1261ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування та визнання права власності на квартиру-відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Корекян Н.Р.