Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 травня 2015 року,

встановила:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 31 травня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит у сумі 2 587 грн на умовах визначених договором. Неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 5 лютого 2013 року склала 29 640,77 грн та добровільно сплачена не була..

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 травня

2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. Зазначав, що наданий банком розрахунок може бути доказом розміру заборгованості, однак не свідчити про той факт, що саме боржником були внесені кошти в рахунок погашення заборгованості та не є належним доказом переривання строку позовної давності.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 31 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладеного кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 2 587 грн на умовах визначених договором, на строк по 30 листопада 2007 року.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1,5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами 1,2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відхиляючи доводи позивача щодо переривання строку позовної давності у зв'язку з тим, що відповідач у 2013 році частково сплатив заборгованість (4 рази по 100 грн), суд посилався на те, що позивачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження того, що саме боржником були зроблені ці проплати.

Так, із розрахунку, наданого банком убачається, що за період із

30 січня 2013 року по 11 лютого 2013 року було внесено кошти на погашення заборгованості на загальну суму 400 грн.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Проте у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 315 ЦПК України, апеляційний суд наведених вимог не врахував, у повній мірі не встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами, не витребував оригіналів документів, зокрема виписки з кредитної справита дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська