Номер провадження: 22-ц/785/361/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Таварткіладзе О.М.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року,-

встановила:

11.06.2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, уточнивши остаточно позовні вимоги 02.09.2015 року, просить стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду (збитки) за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, у розмірі 32 222, 42 грн., посилаючись на те, що 04.06.2008 року він виконував обовязки для Громадської організації "Соціал - християнський рух за права трудящих м. Одеси та Одеської області", а відповідач ОСОБА_3 перешкоджав організації зборів та застосував до нього фізичне насильство, заподіявши йому тілесні ушкодження.

За цим фактом 25.11.2008 року СВ Шевченківського ВП Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області порушена кримінальна справа №, у якій його, ОСОБА_2, визнано потерпілим.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано майнову шкоду, повязану зі зменшенням працездатності, що викликано ушкодженням здоровя.

Він перебував на лікуванні, яке включало медичні заходи та процедури для часткової реабілітації, для поновлення свого особистого немайнового права на життя ним здійснювались витрати на медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення для лікування здоровя.

У звязку з чим, просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та повязану з ушкодженням здоровя, розмір якої оцінив на суму 32 222, 42 гривень.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що вищезазначене рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 надав до суду з апеляційну скаргу про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.11.2008 року за скаргами ОСОБА_2 відділом дізнання Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу №27 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України (умисні тілесні ушкодження середньої тяжкості) (а.с.2).

З листа прокуратури Одеської області від 19.08.2015 року (а.с.170) вбачається, що у провадженні СВ Приморського РВ ОМУ ШГУМВС України в Одеській області перебували матеріали кримінального провадження №0001371 від 11.02.2013 року за фактом спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

За результатами досудового розслідування 27.01.2015 року слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Вказане рішення 18.08.2015 року прокуратурою області скасовано та матеріали кримінального провадження направлені до прокуратури Приморського району м. Одеси для організації подальшого досудового розслідування. Також повідомлено, що на теперішній час підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 340 КК України не встановлено.

Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, посилався на спричинення йому майнової шкоди, завданої внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 та нанесені йому серйозних тілесних ушкоджень.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, вирок по кримінальній справі, порушеної 25.11.2008 року, відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України (умисні тілесні ушкодження середньої тяжкості) відсутній, до суду справа на розгляд не передавалась.

27.01.2015 року дане кримінальне провадження вже закривалось з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), на теперішній час слідство триває.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ст. 16 ЦК встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобовязаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобовязаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

За ст. 22 ЦК до збитків належать втрати, яких зазнала особа у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Загальні положення щодо підстав відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст. 1166 ЦК.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Ч. 1 та 3 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Тим же пунктом вищезгаданої постанови Пленуму встановлено, що при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі змісту ч.4 ст.. 61 ЦПК України вбачається, що вирок у кримінальному провадженні є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, в розумінні положень статей 1166 ЦК України, на які посилається позивач, загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є:

- наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобовязання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий;

- протиправність дій того, хто завдав шкоду. За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності);

- причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобовязань необхідний безпосередній причинний зв'язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат;

- вина, того, хто завдав шкоду. При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди. Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести відсутність своєї вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) особа звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо вона доведе, що шкода завдана не з його вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Враховуючи, що вирок суду відносно ОСОБА_3 за фактом нанесення ОСОБА_2 04.06.2008 року тілесних ушкоджень не виносився, з урахування міжнародного принципу презумпції невинуватості, не вбачається та матеріалами справи не доведено наявності вини у діях відповідача.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинного звязку між протиправними діями відповідача та шкодою, яка виникла.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, викладених у позові.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які ввн посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_4