У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 8 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовомпро визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Позов мотивовано тим, що 23 січня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № НОМЕР_2 згідно з яким, відповідач надав позивачеві кредит в розмірі 23 800 дол. США зі сплатою 12,00% річних за користування кредитними коштами терміном погашення до 23 січня 2028 року. Вказаний кредитний договір було забезпечено шляхом укладення сторонами договору іпотеки б/н від 31 січня 2008 року. Позивач зазначала, що при укладенні кредитного договору відповідачем не було відкрито поточного банківського рахунку клієнта, який повинен був використовуватися для видачі та погашення кредиту в готівковій іноземній валюті, натомість згідно з п. 8.2. оскаржуваного договору було зазначено транзитний рахунок № НОМЕР_1, на який фактично погашався кредит та зараховувалися кошти. Такий рахунок призначений лише для внутрішньобанківського обліку і відкривається банками виключно для власних потреб і не може використовуватися для видачі та зберігання коштів фізичних осіб. Оскільки пункти 2.1.2. та 8.2. кредитного договору суперечать встановленому чинним законодавством порядку повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а порядок погашення кредиту є істотною умовою договору, яка не узгоджена сторонами, то така обставина свідчить про недійсність кредитного договору.

Крім того, відповідно до висновку аудитора від 2 жовтня 2015 року за наслідками заяви позивача про проведення аудиторського висновку, було розраховано реальну процентну ставку за оспорюваним договором. Зокрема встановлено, що реальна процентна ставка за користування кредитом за оспорюваним договором становить 15,34%, у той час як в договорі зазначено 12% річних, а у додатку до договору 12,59 % річних, а оскільки відповідач приховав від позивача повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, в діях банку вбачаються ознаки обману, що також тягне за собою недійсність договору.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню, визнання недійсним кредитного договору тягне за собою визнання недійсним договору іпотеки, яким забезпечено кредитний договір.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного судуВолинської області від 8 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту, відповідачем було дотримано вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55, 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також позивача було у повній мірі проінформовано про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, сторонами досягнуто згоди по всіх умовах кредитного договору, в тому числі щодо п. 8.1. кредитного договору, про що свідчать їхні підписи.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Волинської області від 8 червня 2016 року ідоданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 8 червня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна