Справа № 363/3525/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/837/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 08.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Вербова І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права власності на житловий будинок шляхом виселення,-

встановила :

У серпні 2015 року позивачка звернулась до відповідача з названим позовом.

Посилалася на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 2006 року є власником будинку №34 з надвірними будівлями, який розташований в селі Козаровичі, Вишгородського району, Київська області, вул..Молодогвардійська,34. В даному будинку вона разом з малолітнім сином ОСОБА_4 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала на те, що з відповідачем у шлюбі вона не перебувала та не перебуває. ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про встановлення батьківства 1-БК №108129 визнано батьком її дитини.

На прохання ОСОБА_3 , який не мав постійного місця проживання, 03 липня 2007 року останнього було зареєстровано в належному їй будинку.

Відповідач ОСОБА_3 систематично вживає спиртні напої, вчиняє сварки, застосовує до неї та сина психологічне та фізичне насильство, а тому з грудня 2013 року вона з сином у власному будинку не проживає, вимушена наймати інше житло. 24 грудня 2014 року вона наважилася приїхати додому, але виявила, що замки на вхідних дверях були замінено. У зв»язку з чим вона викликала міліцію та представників сільської ради. У складеному акті повноваженими працівниками було встановлено факт неможливості позивачки потрапити до будинку у зв»язку із заміною замків на вхідних дверях; двері було відкрито у присутності працівника міліції, депутата сільської ради і землевпорядника сільської ради. В приміщенні будинку та на подвір»ї було виявлено антисанітарний стан приміщень та безлад. Проживати у таких умовах з дитиною було неможливо. Вдруге вона намагалася потрапити до належного їй будинку 27 березня 2015 року, але дана спроба не вдалася. Присутній в будинку відповідач виражався нецензурно, кидався в бійку, погрожував фізичною розправою. Вона вимушена була звернутися до Вишгородського РВ ГУ МВС України та повідомила про вчинення ОСОБА_3 відносно неї незаконних дій. ДІМ Вишгородського РВ ГУ МВС України молодший лейтенант ОСОБА_5 за результатами звернення склав про те, що в даній ситуації вбачається адміністративне правопорушення за ст..173 КУпАП, гр.-на ОСОБА_3 притягнути до відповідальності за ст..173 КУпАП. Матеріали щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП були розглянуті Вишгородським районним судом 09 липня 2015 року . Судом встановлено, що дії ОСОБА_3, які виразилися у вчиненні насильства в сім»ї підтверджуються матеріалами справи та правильно кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вина ОСОБА_3 є доведеною. Проте судом винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв»язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Позивачка зазначала, що після цього, відповідач по телефону став погрожувати їй фізичною розправою, вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ, за її зверненнями проводилися відповідні перевірки, якими було встановлено, що відповідач не заперечував факт наявності суперечок з дружиною, оскільки він проживає в її будинку. Оскільки відповідач не реагував на застереження щодо недопущення в подальшому вчинення протиправних дій щодо позивачки та її майна, вона звернулася до СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України, де на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000096 від 29 грудня 2014 року.

Як зазначала позивачка, відповідач своїми діями перешкоджає їй та її неповнолітній дитині користуватися належним їй житловим будинком та порушує її права, як власника нерухомого майна.

Посилаючись на положення ст..391 ЦК України, ст..116 ЖК України , позивачка просила усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідача з належного їй будинку без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Вишгородського районного суду від 07 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставина справи та порушення норм матеріального і процесуального законодавства, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

По справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 2006 року ОСОБА_2 є власником будинку №34 з надвірними будівлями, який розташований в селі Козаровичі, Вишгородського району, Київська області, вул..Молодогвардійська,34 (а.с.13,14).

В даному будинку вона разом з малолітнім сином ОСОБА_4 була

зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі не перебували та не перебувають.

ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про встановлення батьківства 1-БК №108129 визнано батьком дитини ОСОБА_2 (а.с.18).

Згідно запису у будинковій книзі та відповідного штампу у паспорті ОСОБА_3 останній зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 03 липня 2007 року (а.с.11,16).

З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 24 грудня 2014 року, укладеним депутатом Козаровицької сільської ради ОСОБА_6, спеціалістом сільської ради ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_2 не змогла потрапити до власного будинку у зв»язку зі зміною замків вхідних дверей ОСОБА_8 ; двері були відкриті у присутності депутата сільської ради, землевпорядника сільської ради та представника міліції. В приміщенні будинку та на подвір»ї виявлено безлад та антисанітарію (а.с.22-28).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до органів внутрішніх справи із заявами на неправомірне поводження колишнього співмешканця ОСОБА_3, вказувала на погрози фізичною розправою, заборону з»являтися до належного їй будинку, на перешкоди в користуванні будинком, приведення його в антисанітарний стан та неможливість проживання в будинку неповнолітньої дитини ( а.с.29-34).

Так, зокрема, 27 березня 2015 року близько 20 години ОСОБА_3 в с.Козаровичі виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою колишній дружині ОСОБА_2;01 квітня 2015 року працівниками міліції був складений адміністративний протокол за ст..173 ч.1 КУпАП. ; з Постанови судді Вишгородського районного суду від 09 липня 2015 року, за адміністративними матеріалами Вишгородського РВ ГУ МВС України відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП України ( вчинення насильства в сім»ї), видно, що вина ОСОБА_3 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, що був складений у його присутності 01 квітня 2015 року. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв»язку, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_3, які виразилися у вчиненні насильства в сім»ї, правильно кваліфіковані за частиною 1 ст.173-2 КУпАП; вину ОСОБА_3 суддею визнано доведеною (а.с.30,30 зв).

З висновку за результатами звернення ОСОБА_2 від 16 квітня 2015 року про погрози ОСОБА_3 фізичною розправою на її адресу в телефонному режимі встановлено, що опитати ОСОБА_3 з приводу інформації, викладеній в зверненні ОСОБА_2 не надалося можливим, але у ході телефонної розмови з ним проведено профілактичну бесіду про недопущення в подальшому вчинення протиправних дій (а.с.32).

Згідно довідки виконавчого комітету Козаровицької сільської ради №300 від 01 липня 2015 року, виданої ОСОБА_2М на підставі Акта обстеження депутатом ОСОБА_6 від 01 липня 2015 року, остання за місцем реєстрації не проживає; відповідно до договору оренди від 27 вересня 2015 року ОСОБА_2 орендує житло у ОСОБА_9 (а.с. 20-22,43).

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог , суд виходив з того, що при розгляді даної справи по суті не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача є недоведеними.

Проте такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах та обставинах справи.

На думку колегії, суд, в порушення вимог ст..213,214 ЦПК України, належним чином не встановив, які правовідносини виникли між сторонами, яка правова норма, підлягає до застосування до даних правовідносин, якими доказами обґрунтовуються та підтверджуються обставини, на які посилаються сторони на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Так, суд залишив поза увагою, що позивачка є власником будинку, в якому проживає та зареєстрований відповідач, а тому в силу положень ст.. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають та не перебували; будь-які дані про те, що на час звернення позивачки до суду з даним позовом відповідач є членом сім»ї власника житлового будинку, відсутні. Докази, що між сторонами у відповідності до чинного законодавства укладалися відповідні договори або існували відповідні домовленості щодо користування будинком, який належить на праві власності позивачці, матеріали справи не містять, доказів цьому відповідач не надав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка позбавлена вільно користуватися своїм майном та проживати в будинку разом з неповнолітнім сином.

При цьому, доведеним є той факт, що позивачка неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ, місцевих органів влади щодо неправомірних дій відповідача ( заміни замків на вхідних дверях будинку, погроз фізичною розправою на її адресу, приведення приміщень будинку та подвір»я у антисанітарний стан тощо). Зазначені обставини підтверджуються актами обстеження матеріально-побутових умов, висновками відповідальних працівників Вишгородського РВ ГУ МВС України на неодноразові звернення ОСОБА_2, Постановою Вишгородського районного суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Зазначені матеріали містять дані про те, що у кожному з випадків звернення позивачки, відповідач попереджався про недопущення протиправних дій щодо неї та її майна.

З огляду на викладене, висновки суду про недоведеність позовних вимог позивачки є необґрунтованими та безпідставними, рішення суду не відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Рішення суду не може бути залишеним без змін та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

З огляду на викладені вище обставини справи та у відповідності до положень ст.. 391 ЦК України, колегія вважає, що вимоги позивачки про усунення перешкод у реалізації права власності на майно шляхом виселення відповідача з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду від 07 грудня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити .

Виселити ОСОБА_3 із житлового будинку №34 по вулиці Молодогвардійській в с.Козаровичі Вишгородського району без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: