Справа № 456/2723/16-ц
Провадження № 2/456/1662/2016
РІШЕННЯ

іменем України

17 жовтня 2016 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Грабовецької сільської ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

в обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона одружилася з ОСОБА_2 6 лютого 1958 року. Як вбачається з свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1988р., жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Монастирець по вул. Стрийська,34, належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3. 04.07.2012р. помер її чоловік ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме вищевказаний житловий будинок. За життя ОСОБА_3 заповіту не склав. Вона є спадкоємцем першої черги за законом. Інші спадкоємці першої черги у визначений законом строк не подали заяву про прийняття спадщини, тому вважаються такими, що не прийняли її. Вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, однак нотаріус виявила розбіжності у імені її чоловіка, яке зазначено в свідоцтві про одруження, та імені, яке зазначено в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1988р., а також у свідоцтві про його смерть. За даних обставин, та враховуючи, що право власності на будинок виданий на колгоспний двір, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою та її чоловіком свідчить довідка Грабовецької сільської ради №1022 від 25.07.2016р. Виходячи із змісту ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з її чоловіком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини та користується спадковим майном, оскільки продовжує проживати у вищезгаданому житловому будинку. Строк для прийняття спадщини, передбачений ст.1270 ЦК України, нею пропущено з поважних причин, оскільки вона вважала, що виконання нею вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України є достатньою підставою для прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини, та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про одруження від 08.02.1958р., актовий запис №6, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 одружилися 06.02.1958р. Після одруження дружині присвоєно прізвище «Тучапська» (свідоцтво серії ІІ-ЯР №168020).

З свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1988р., вбачається, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Монастирець по вул. Стрийська,34 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3.

Як вбачається свідоцтва про смерть від 06.07.2012р., актовий запис №3, ОСОБА_3 помер 04.07.2012р. в с. Монастирець Стрийського району Львівської області (свідоцтво серії І-СГ №287293).

Як зазначено в технічному паспорті на житловий будинок від 06.06.2016р. та довідки Стрийського МБТІ від 19.04.2016р. №1516, в с.Монастирець по вул. Стрийська,34 Стрийського району Львівської області знаходиться житловий будинок «А-1» з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: погребом «Б», літньою кухнею «В», гаражем «Г», сараєм «Д», сараєм «Е», сараєм «Ж», убиральнею «З», сараєм «Л», сараєм «М», вимощенням «І», огорожею №1, огорожею №2, огорожею №4, воротами №5.

Згідно довідки Грабовецької сільської ради Стрийського району Львівської області №1022 від 25.07.2016р., ОСОБА_1 на день смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер 04.07.2012р., проживала разом з ним в будинку №34 по вул.Стрийській.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що чоловіка позивача звали ОСОБА_3. Він помер в липні 2012р. До смерті чоловіка вони проживали разом.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що добре знає позивача. Її чоловік помер в 2012р. Його звали ОСОБА_3.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як розяснено з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як розяснено з п. 20 постанови Пленум Верховного суду України 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК України (в редакції 1963р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЗУ « Про власність» (який втратив чинність на підставі Закону №997-V від 27.04.2007), об'єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у правовстановлюючих документах імя спадкодавця вказано по різному: у свідоцтві про одруження від 08.02.1958р. як «Ярослав», а у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1988р. та свідоцтві про смерть від 06.07.2012р. «Святослав».

Факт родинних відносин позивача та ОСОБА_3, а саме те, що вони є чоловіком та дружиною, підтверджується поясненнями заявника, показами свідків, а також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.

Спірний житловий будинок в с.Монастирець по вул.Стрийська,34 Стрийського району Львівської області належав суспільній групі господарств колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_3 Після припинення існування «колгоспного двору», у звязку з прийняттям ЗУ «Про власність» (втратив чинність на підставі Закону № 997-V (997-16) від 27.04.2007) останній набув право власності на спірний будинок, однак не оформив його відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Після смерті чоловіка з метою належного оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса, однак за відсутності документів, що посвідчують право власності на спадкове майно та наявності розбіжностей в імені спадкодавця у правовстановлюючих документах, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено.

Враховуючи, що позивач входить у першу чергу спадкоємців за законом, інші спадкоємці першої черги у визначений ст. 1270 ЦК України строк не подали нотаріусу відповідних заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, не прийняли спадщини, зважаючи на те, що на час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з спадкодавцем ОСОБА_3, не заявляла про відмову від спадщини, в звязку з чим, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину, тому, за наведених обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 234-235, 256 ЦПК України, ст.ст.16, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Встановити, що ОСОБА_1, 18.04.1933р.н., є дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_7, який помер 04.07.2012р. в с.Монастирець Стрийського району Львівської області (свідоцтво про смерть від 06.07.2012р., актовий запис №3).

Визнати за ОСОБА_1, 18.04.1933р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 95,5 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: погребом «Б», літньою кухнею «В», гаражем «Г», сараєм «Д», сараєм «Е», сараєм «Ж», убиральнею «З», сараєм «Л», сараєм «М», вимощенням «І», огорожею №1, огорожею №2, огорожею №4, воротами №5, що знаходиться в с.Монастирець по вул.Стрийська,34 Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 04.07.2012р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Рішення виготовлене в одному примірнику і має силу оригіналу.

Головуючий-суддя ОСОБА_8