АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/113/16 Справа № 175/5564/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 1993 року їм та ОСОБА_5 належало кожному по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.

З 6 травня 1991 року позивач ОСОБА_3 проживає та зареєстрований у зазначеній вище квартирі, сплачує комунальні платежі.

З 1997 року, після розірвання шлюбу з ОСОБА_5, остання виписалася зі спірної квартири та разом з дочкою ОСОБА_4 переїхала в с.Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

З відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ДМБТІ) від 10 грудня 2014 позивачам стало відомо, що вказана квартира продана ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_3 вказаний договір купівлі-продажу квартири не укладав, не підписував, згоди на відчуження майна його дочки, яка на момент укладення оспорюваного договору була неповнолітньою, не надавав, тому вважав, що спірний договір відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, є недійсним.

Також після цього вони довідалися, що й належну їх сім'ї земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,08 га та садовий будинок у садівничому товаристві «Мелиоратор», яке розташовано на території Ювілейної селищної ради Днупропетровського району, його колишня дружина теж без їх відома ще в 1993 році переоформила на відповідача.

Враховуючи наведене, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, сторонами якого зазначені: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як продавці та ОСОБА_2 як покупець, посвідчений 28 вересня 1993 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М.; визнати за ОСОБА_3-о., ОСОБА_5, ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,08 га та садового будинку в садівничому товаристві «Меліоратор», яке розташоване на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, укладений 28 вересня 1993 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений 28 вересня 1993 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. та зареєстрований в комунальному підприємстві «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 7 грудня 1994 року. Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв. м та житловою площею 26,4 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року розподілено судові витрати між сторонами.

З даними рішеннями не погодився відповідач ОСОБА_2 та звернувся з апеляційними скаргами на них, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив їх скасувати та відмовити в позові у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року скасовано.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не підписував його та не надавав дозволу своїй дружині ОСОБА_5 на укладання договору купівлі-продажу майна його малолітньої доньки ОСОБА_4, тому прийшов до висновку про недійсність спірного договору купівлі - продажу, як укладеного без волевиявлення ОСОБА_3 та такого, що обмежує права малолітньої доньки.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 1993 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності кожному належало по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м та житловою площею 26,4 кв. м.

З 6 травня 1991 року та на момент ухвалення судом першої інстанції рішення у справі ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у вказаній вище квартирі та сплачував комунальні послуги.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 1993 року, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_5, що діє за себе та як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_2, останній набув право власності на спірну квартиру. Даний договір підписаний трьома учасниками договору.

Згідно Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, особа, яка вважає, що права порушені, має право звернутись до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 48 58 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Статтями 60, 78, 128, 145 КпШС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що обов'язком батьків визначено захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей. Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей. Опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Згідно п. 35 «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженої Мінюст УРСР, від 31.10.1975, № 45/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), угоди за неповнолітніх, які не досягли 15 років, а також від імені громадян, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки, усиновителі або опікуни (статті 14, 16 Цивільного кодексу УРСР).

Державні нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових.

Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо.

Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, зазначених у абзацах шостому - сьомому цього пункту, вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що передбачена законом згода органу опіки та піклування надана, так, згідно рішенню виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 17.09.1993 року, виконком розглянув заяву та документи подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яким дозволено продаж приватизованої квартири АДРЕСА_1 при наявності неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 43). Дане рішення ніким не оспорено і не скасовано, а його ухвалення до приватизації спірної квартири не може бути підставою вважати відсутнім дозвіл органу опіки та піклування на продаж приватизованої квартири АДРЕСА_1 при наявності неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 44 ЦК УРСР, письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір підписаний трьома учасниками договору: ОСОБА_3, ОСОБА_5, що діє за себе та як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2І.(т.1 а.с.9,42).

Проте, результатами судової почеркознавчої експертизи № 1714-16 від 02.09.2016 року встановлено, що підпис або будь-який рукописний запис від імені ОСОБА_3 в договорі купівлі-продажу від 28.09.1993, що посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної контори Черненко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3-10388, - відсутні.

Підпис, що розміщений в загальній графі «Підписи» та в конкретній графі «1.Продавці» договору купівлі-продажу від 28.09.1993, що посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної контори Черненко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3-10388, - вірогідніше за все виконаний ОСОБА_5.

В категоричній формі вирішити це питання не надалося за можливе в зв'язку з недостатньою кількістю наданих зразків почерку та підпису ОСОБА_5 (В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 не заперечувала проти підписання нею спірного договору).

Рукописний запис прізвища «ОСОБА_3» в цій графі, - виконаний ОСОБА_5 (т.2 а.с.123-131) .

Таким чином, вказаний висновок експерта є доказом в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України щодо доводів позивача ОСОБА_3 про непідписання ним спірного договору, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, а саме того, що ОСОБА_3 не підписував договір купівлі-продажу від 28.09.1993 року, що свідчить про недійсність зазначеного договору в частині продажу 1/3 частини спірної квартири ОСОБА_3 ОСОБА_2 та про наявність підстав для захисту прав ОСОБА_3

Згідно ст.60 ЦК УРСР, недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири № 1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка діє за себе та як законий представник неповнолітньої дитини ОСОБА_4, та ОСОБА_2, посвідченого 28 вересня 1993 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко Іриною Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 3-10388, в частині продажу ОСОБА_3 1/3 частини квартири № 1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог щодо визнання договору недійсним та в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за кожною, права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м. та житловою площею 26,4 кв.м. рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м. та житловою площею 26,4 кв.м. рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки суд першої інстанції не врахував, що згідно свідоцтву про право власності на житло від 24 вересня 1993 року ОСОБА_3, на праві спільної часткової власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м та житловою площею 26,4 кв. м, а згідно ч.2 ст.48 ЦК УРСР, по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року підлягає зміні.

Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати в розмірі по 121,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка діє за себе та як законий представник неповнолітньої дитини ОСОБА_4, та ОСОБА_2, посвідчений 28 вересня 1993 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко Іриною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 3-10388, зареєстрований в Комунальному підприємстві «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 07 грудня 1994 року в реєстровій книзі № 100п за реєстровим номером № 56, в частині продажу 1/3 частини цієї квартири ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог в цій частині - відмовити.

Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі по 121,80 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова