Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №334/5419/15
Провадження №22ц/778/667/16 Головуючий у 1 інстанції: Махіборода Н.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

за участі секретаря: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4, який є директором дитячої юнацької спортивної школи звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 4600 грн., які він передав під розписку від 25.09.2012 р., відповідачу, який працював тренером у школі. Кошти були передані у якості компенсації за прогул за період з липня 2012 р. по вересень 2012 р. у результаті незаконного звільнення відповідача та компенсації за моральну шкоду. Стягнення заборгованості по заробітній платі були предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ДЮСШ 4. за результатами розгляду спору апеляційним судом ухвалено рішення від 12.03.2014 р. яким стягнуто заробіток за час прогулу у сумі 1947,75 грн. позивач вважає, що відповідач безпідставно отримав від нього 4600 грн., тому має їх повернути.

Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти у сумі 4600 грн. та судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами, та не заперечується сторонами, 25.09.2012 року ОСОБА_3 власноруч написав розписку про те, що він взяв гроші у ОСОБА_4 в сумі 4 600,00 грн., з яких 2 100,00 грн. в якості компенсації за вимушений прогул за фактом незаконного звільнення та 2 500,00 грн. у вигляді моральної компенсації за незаконне звільнення.

Судом також встановлено, що передача зазначених коштів була проведена задля врегулювання спору, що виник між ОСОБА_3 та Дитячо-юнацькою спортивною школою №4 Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, директором якої є ОСОБА_4, з приводу незаконного звільнення ОСОБА_3 07.06.2012р. У зв»язку з врегулюванням зазначеного спору, ОСОБА_3 був відкликаний позов та винесена ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012р. про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду (а.с. 30). В свою чергу наказом директора ДЮСШ 4 ОСОБА_4 від 28.09.2012р. №25 був відмінений наказ №15 від 07.06.2012р. у зв»язку з його неправомірністю та ОСОБА_3 наказом №26 від 29.09.2012р. було поновлено на роботі (а.с. 45, 48).

26.11.2012р. ОСОБА_3 знов було звільнено у зв»язку з прийняттям на роботу працівника на постійне місце роботи. У зв»язку з чим ОСОБА_3 було подано до суду позов до ДЮСШ №4 про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013р. у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2012р. рішення було змінено та стягнуто з ДЮСШ №4 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2012 р. по 28.09.2012р. у сумі 1 947,75 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 227,20 грн., у відшкодування моральної шкоди 300 грн. В рішенні було зазначено, що грошові кошти по розписці від 25.09.2012р. були отримані ОСОБА_3 не від роботодавця ДЮСШ №4 (а.с. 5-7). Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти, отримані останнім за розпискою у сумі 4 600,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За приписами ч. 1 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами фактично було укладено угоду з приводу врегулювання спору щодо неправомірних дій ОСОБА_4 в якості директора ДЮСШ №4 щодо звільнення ОСОБА_3 07.06.2012р., відповідно до якої виникли зобов»язання у сторін з боку ОСОБА_3 відкликати позов, з боку ОСОБА_4 сплатити компенсацію за незаконне звільнення. Передача грошових коштів була проведена ОСОБА_4 добровільно, з чітким розумінням виконання свого зобов»язання перед ОСОБА_3

Посилання позивача на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2014р. як на підставу своїх вимог, є неприйнятними, оскільки в ньому спір був розглянутий з інших підстав, ніж ті, що виникли за розпискою.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не довів та не подав суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач безпідставно заволодів грошовими коштами у розмірі 4 600,00 грн., тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про зобов'язання ОСОБА_3 повернути позивачу зазначені кошти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові відмовити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

З позивача слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги на користь відповідача в порядку ст. 88 ч. 1 ЦПК України у сумі 267 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 267,96 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: