Справа № 333/321/16-ц
Пр. № 2/333/814/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 грудня 1997 року позивач придбала у відповідача квартиру АДРЕСА_1. Договір було вчинено на Товарній біржі «Строй-Інвест».

Вважає, що вона в законному порядку набула право власності на вказану квартиру, так як правочин відповідав діючому на той час законодавству.

Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» на теперішній час договір міни, укладений на товарній біржі, не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. У звязку з чим виникла необхідність визнати даний правочин дійсним, так як позивач має намір продати квартиру, але нотаріус відмовляє їй у посвідченні правочину, так як попередній договір не було посвідчено нотаріально, а рішення суду про реєстрацію права власності є підставою для реєстрації права власності на квартиру за нею.

Посилаючись на вищевказане просить суд визнати договір купівлі-продажу від 25 грудня 1997 року квартири АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_2 дійсним та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з′явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

25.12.1997 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір було вчинено на Товарній біржі «Строй-Інвест» (а.с. 5).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2, зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с. 6-8).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про товарну біржу», що діяв на час укладення договору, член товарної біржі мав право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Обов'язкове нотаріальне посвідчення Цивільним кодексом УРСР було передбачено лише для договорів купівлі-продажу житлових будинків, поняття «житловий будинок» і «квартира» у законодавстві розрізняються. Таким чином після укладення даного Договору його нотаріального посвідчення сторони не здійснювали.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином з питання законності набуття права власності згідно з нормами ЦК України 1963 року, чинного на час вчинення угоди на біржі 04.07.1996 року.

Зокрема ст. 153 ЦК України (у редакції 1963 року) передбачає, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 44 ЦК УРСР було передбачено, що повинні укладатись у письмовій формі:

1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР;

2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;

3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача

майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не

передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом

або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови,

щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Таким чином, правочин відповідав діючому на той час законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася і у липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та її до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Власникові, відповідно до ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Враховуючи, що обидві сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири, зареєстрували його на товарній біржі, будучи впевненими в його законності, та позивач в даний час не має можливості розпорядитися своїм майном, суд приходить до висновку що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, ст. 153 ЦК України (у редакції 1963 року), ст. ст. 220, 317, 321, 328, 386, 392 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, визнання права власності задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 25 грудня 1997 року квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Запорізького апеляційного суду, через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Б. Кулик