УхвалА

іменем україни

13 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, управління освіти Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів «Гімназія № 107 «Введенська», про визнання незаконними та скасування наказу, подання, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 2001 року займав посаду директора спеціалізованої школи № 107, відповідно до наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (далі - Департаменту освіти і науки, молоді та спорту) від 10 серпня 2011 року № 407-к з ним було переукладено контракт, за умовами якого він обіймав посаду директора загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Гімназія № 107 «Введенська» (далі - ЗНЗ «Гімназія № 107 «Введенська») строком з 16 серпня 2011 року по 16 серпня 2016 року.

Позивач указував про те, що наказам Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 8 травня 2015 року на підставі подання тимчасово виконуючого обов'язки голови Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 8 травня 2015 року з ним достроково було розірвано вищевказаний контракт № 407-к, а саме з 8 травня 2015 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. З наказом його було ознайомлено лише 28 травня 2015 року, так як він перебував на лікарняному.

Зазначав про те, що розірвання зазначеного вище контракту відбулось з порушенням норм трудового законодавства, у відсутності на те правових підстав та без належного його повідомлення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним наказ від 08 травня 2015 року Департаменту освіти і науки, молоді та спорту; визнати незаконним подання тимчасово виконуючого обов'язки голови Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про дострокове розірвання контракту від 08 травня 2015 року; скасувати наказ від 08 травня 2015 року Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу; поновити його на посаді директора ЗНЗ «Гімназія № 107 «Введенська»; зобов'язати управління освіти Подільської районної у м. Києві державної адміністрації нарахувати та забезпечити виплату компенсації у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до виплати на посаді директора ЗНЗ «Гімназія № 107 «Введенська», що складає суму 53 354 грн 08 коп.; на підставі ст. 237-1 КЗпП Українистягнути з Департаменту освіти і науки, молоді та спорту у відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що позивач порушив умови п. 2.3 розділу ІІ та п. 3.1 розділу ІІІ укладеного з ним контракту, а також абз. 7 п. 4.6 розділу ІV Статуту ЗНЗ «Гімназія № 107 «Введенська», укладаючи з перевищенням повноважень угоду з ДЮСШ з танцювального спорту щодо розпорядження комунальним майном, що є підставою для розірвання з ним трудового договору згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів про безпідставність доводів позивача щодо порушення вищевказаним наказом про його звільнення вимог трудового законодавства, оскільки таке звільнення відбулось під час його тимчасової непрацездатності, так як, на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 січня 2013 року № 6-127цс12, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

О.В.Закропивний