Справа № 367/6373/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/947/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 19 09.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Касьяненко Л.І.

при секретарі - Ярун Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Білдгрупменеджмент» про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року, позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 21 червня 2014 року між нею та ПП «Білдгрупменеджмент» було укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення, кладову № КМ2/1-5-37А/Кл .

Позивачка посилаючись на те, що вказаний попередній договір є недійсним внаслідок нікчемності, оскільки повинен бути укладений у такій же самій формі, яка встановлена для основного договору, тобто підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення - Кладову від 21 червня 2014 року та стягнути з відповідача на свою користь сплачені грошові кошти в сумі 28 485,93 грн. та судові витрати.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що між сторонами був укладений не попередній договір купівлі-продажу, а договір купівлі-продажу майнових прав, який не підлягає нотаріальному посвідченню, тому підстави для визнання недійсним даного договору відсутні, а у разі розірвання вказаного договору відповідач відповідно до умов договору поверне позивачці кошти у визначений термін.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається, що судом не враховано те, що даних правовідносин повинні застосовуватися норми ст.656 та 657 ЦК, отже посилання суду на застосування ч.2 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» при винесенні рішення є невірним.

У запереченнях на скаргу, ПП «Білдгрупменеджмент» зазначив, що спірний договір є договором купівлі-продажу майнових прав, при цьому майнові права не ототожнюються з нерухомістю, а тому вимоги на обов'язкове нотаріальне посвідчення на договори купівлі-продажу майнових прав не поширюються, отже правові підстави для визнання недійсним спірного договору відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2014 року між позивачкою та відповідачем укладений договір купівлі-продажу майнових прав на кладову № КМ2/1-5-37А/Кл, відповідно до п. 1 якого за цим договором та у відповідності до пункту 1 статті 6 та статті 656 ЦК України продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у власність майнові права на кладову, яка знаходиться в місті Ірпінь по вулиці Карла Маркса 2/1 секція 5 на цокольному поверсі під будівельним номером 37-А загальною площею 4,07 кв.м. та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Об'єкт будівництва збудовано на підставі наступних документів: декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 29.01.2014 року № КС 57, договір суборенди землі від 31.03.2008 року.

Предметом цього договору є майнові права на кладову, які після набуття покупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на Кладову після повної оплати Ціни майнових прав на Кладову та оформлення Позивачем відповідних правовстановлюючих документів (державної реєстрації права власності).

Згідно умов п. 3 даного договору ціна майнових прав на кладову за цим договором складає суму 28 485,93 гривень 93 копійки, в т.ч. ПДВ .

Оплата ціни майнових прав на кладову, визначеної у п. 3.1 цього договору, здійснюється в наступному порядку: п 3.3.1. сума 14 242,97 гривень 97 коп. сплачується не пізніше 2-х банківських днів після дати підписання даного Договору П 3.3.2. сума 14 242,97 гривень 97 коп. Ця сума повинна бути сплачена починаючи з 01.07.2014 року до 30.12.2014 року (включно) рівними частинами щомісячно 10 по 20 число поточного місяця, але не менше ніж 2373,83 гривень 83 копійки.

Встановлено, що 24 червня 2014 року позивачка сплатила вартість майнових прав кладової в розмірі 28 485 гривень 93 коп.

Як убачається з позовної заяви, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на кладову від 21 червня 2014 року та стягнути з відповідача на свою користь сплачені грошові кошти в сумі 28 485,93 грн. з підстав визначених ст.ст.203,215, 216 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір не є попереднім, а є договором купівлі-продажу майнових прав, нотаріальне посвідчення якого нормами чинного законодавства не передбачено, тому підстав для визнання його недійсним немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" дає визначення поняття "майнові права", які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідна характеристика майнових прав викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 січня 2013 року (справа № 6-36цс13) та 30 січня 2013 року (справа № 6-168цс12).

Таким чином, згідно із п. 1.1. спірного Договору від 21 червня 2014 року за своїм правовим змістом цей Договір є договором купівлі-продажу майнових прав відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановленим законом або домовленістю сторін.

Згідно ст.657 ЦК України, нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Таким чином, законом не передбачено нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу майнових прав на об'єкти нерухомості, які будуються.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка погодилася з умовами спірного договору, сторони прийняли на себе всі права та зобов'язання, передбачені цим договором, тобто виконані всі дії, які не суперечать намірам та інтересам сторін, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 є правильним, отже вимоги позивачки не є обґрунтованими.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки з висновками суду щодо їх оцінки.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :