Справа № 299/3583/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.,

за участю секретаря Маринець Д.М.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Виноградівського районного суду від 18 грудня 2015 року про відмову у забезпеченні позову справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4» про відшкодування майнової шкоди, -

у с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою (а.с. 6) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4» про відшкодування майнової шкоди, повернуто заявнику на підставі ч.8 ст.153 ЦПК України, у звязку з тим, що така подана без додержання вимог ст.151 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі (а.с. 36-38) ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять ухвалу судді Виноградівського районного суду від 18 грудня 2015 року скасувати, як незаконну, необґрунтовану, постановлену з порушенням вимог ЦПК України, та передати питання про вжиття заходів забезпечення позову до суду першої інстанції.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановляючи оскаржувану ухвалу суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст.151 ЦПК України, оскільки заявник не надав доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не обґрунтовував необхідність забезпечення позову, не вказував, на яке майно (грошові кошти) необхідно накласти арешт.

Проте погодитись з таким висновком судді місцевого суду не можна з огляду на наступне.

У п.1 постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав, що вироком Виноградівського районного суду від 13 жовтня 2014 року було встановлено факт ДТП, яка сталася 24 червня 2012 року. Порушення ОСОБА_3 ПДР України знаходиться у причинно-наслідковому звязку з фактом настання ДТП та її наслідками у вигляді механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

З моменту ДТП минуло вже більше трьох років, проте ОСОБА_3 не відшкодував та в добровільному порядку не має наміру відшкодовувати завдані ним збитки та ухиляється від відшкодування майнової шкоди, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову про відшкодування майнової шкоди.

За таких обставин суддя суду першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про повернення заявнику його заяви про забезпечення позову, що відповідно до ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали судді суду першої інстанції та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Виноградівського районного суду від 18 грудня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

с у д д і :

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7