Єдиний унікальний номер 235/9835/15-ц Номер провадження 22-ц/775/469/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Курило В.П.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Красноармійський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зобовязання зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Красноармійський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зобовязання зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2016 року та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням приписів ст. 213 ЦПК України. Вважає, що при ухвалені рішення було порушено норми Конституції України, цивільного та процесуального законодавства. Судом невірно встановлено правові підстави позову, а тому не вірно кваліфіковано правовідносини, які склались між сторонами. Позивач просив захистити його право власності на житловий будинок, проте, суд зробив висновок, що житлові права не порушено, а тому не підлягають судовому захисту. Крім того, позивач вважає, що судом першої інстанції неправильно викладені факти, що зазначені у позовній заяві. Вирішуючи спір, суд посилався лише на норми ЖК УРСР, в той час як позивач просив захистити його права, гарантовані не лише житловим кодексом, а насамперед цивільним.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

В судове засідання апеляційного суду третя особа Красноармійський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, з прийнятим рішенням по справі згодні.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать отримані ними телефонограми.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідачів та третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 6 вересня 2007 року по 7 липня 2015 року (а.с 7, 8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 8 вересня 2006 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку №102 по вулиці 40 років Жовтня в місті Красноармійську Донецької області (а.с. 13). З домової книги вбачається, що за адресою: м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 102, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач та відповідачі по справі (а.с. 19).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для виселення відповідачів із займаного жилого приміщення не встановлено, а тому підстав для зобовязання відповідачів знятися з реєстраційного обліку також немає. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам по справі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами і визначив закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Приписами ст. 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом із ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не з призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖСК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З матеріалів справи вбачається та цього не оспорюють сторони, що відповідачі є колишніми членами сімї позивача, які вселилися у належний позивачеві будинок на законних підставах. В теперішній час іншої угоди про порядок користування спірним будинком сторонами не укладено.

У судовому засіданні встановлено, що у позивача виник конфлікт не з відповідачами, колишніми членами сімї позивача, а з їх знайомим, який не зареєстрований у будинку та не мешкає в ньому. Проте, позов ним заявлений до колишніх членів сімї, і підстав для їх виселення за правилами ст. 116 ЖК України не встановлено.

З цих обставин та наведених вище норм закону апеляційний суд може зробити висновок про те, що законних підстав для виселення відповідачів не вбачається.

Доводи позивача щодо неможливості розпорядження власним майном судом не приймаються тому, що він не надав суду належних та допустимих доказів вказаним ним фактам. Вимоги про захист його права шляхом вселення позивач не заявляв.

Крім того, розпорядження майном - житловим будинком, власником цього майна шляхом його продажу не є законною підставою для виселення мешканців з цього будинку.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини, що мають значення для справи в межах позовних вимог, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Отже рішення суду є законним і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: