Ухвала

іменем україни

12 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 в інтересах свого батька ОСОБА_4 подала до суду указаний позов, в якому просила визнати наклепом недостовірною інформацію стосовно ОСОБА_4, поширену відповідачем ОСОБА_5 у протоколі допиту від 25 лютого 2015 року, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження від 05 листопада 2014 року № 0001286 у Миколаївському РВ ГУМВС України у Львівській області, наступного змісту: «ОСОБА_4 раніше судимий за вбивство, він вбив свою жінку»; зобов'язати відповідача вибачитися перед ОСОБА_4 публічно (при свідках) за розповсюдження неправдивих відомостей, що зганьбили його честь і гідність; зобов'язати відповідача не пізніше наступного дня з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом направлення листа до Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати у справі. Зазначена інформація, поширена відповідачем, на думку позивача, містить ознаки наклепу і є недостовірною, є негативною і ганьбить честь та гідність, принижує позивача в очах інших людей, а тому підлягає спростуванню в зазначений у позовній заяві спосіб. Позивач вказав, що, поширюючи зазначену інформацію, відповідач діяв умисно, свідомо мав на меті зганьбити честь і гідність позивача, намагався донести до сторонніх осіб ним же створений негативний портрет позивача, виставивши його перед працівниками правоохоронних органів в негативному світлі, як людину, яка не просто порушує закон, а є вбивцею. Поширена відповідачем інформація призвела до моральних та душевних страждань позивача.

Заочним рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано наклепом недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_4, поширену ОСОБА_5 у протоколі допиту від 25 лютого 2015 року, що знаходиться у матеріалах кримінального провадження від 05 листопада 2014 року № 0001286 у Миколаївському РВ ГУМВС України у Львівській області, а саме: «ОСОБА_4 раніше судимий за вбивство, він вбив свою жінку».

Зобов'язано ОСОБА_5 вибачитися публічно (при свідках) перед ОСОБА_4 за розповсюдження неправдивих відомостей, що зганьбили його честь і гідність.

Зобов'язано ОСОБА_5 не пізніше наступного дня від набрання рішенням законної сили спростувати інформацію, а саме: «ОСОБА_4 раніше судимий за вбивство, він вбив свою жінку», шляхом направлення листа до Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі і гідності, 535 грн 92 коп. судових витрат і 10 тис. грн витрат за надання правової допомоги, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Проте не може вважатись поширенням інформації, як обов'язковий елемент юридичного складу правопорушення, передбаченого ст. 277 ЦК України, повідомлення інформації особою під час її допиту як свідка у кримінальній справі, оскільки законодавством встановлений інший вид юридичної відповідальності для такої особи у випадку надання нею завідомо неправдивих показань, про що свідок попереджається у встановленому законом порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні указаного позову, апеляційний суд правильно виходив із наявності підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, оскільки рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд обґрунтовано виходив із того, що оспорювана позивачем інформація, яку відповідач повідомив 25 лютого 2015 року під час його допиту слідчому - посадовій особі СВ Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області, яка наділена законом повноваженнями перевірити цю інформацію на достовірність, не підлягає доведенню на достовірність та спростуванню в обраний позивачем спосіб у порядку цивільного судочинства на підставі ст. 277 ЦК України.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок зазначених дій відповідача йому було заподіяно моральних та душевних страждань.

Разом із тим правильним є висновок апеляційного суду, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитись перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. ст. 16, 277 ЦК України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко