Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого-судді Глинської Д.Б.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб ВГІРФО Шевченківського РВ ЛМУУМВСУ у Львівській області про визнання особи такою, що втратила права на користування житловим приміщенням, -

у с т а н о в и в:

24.12.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якому просить ухвалити рішення про визнання відповідача, втратившим право на користування квартирою №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона, позивачка ОСОБА_2 є зареєстрована та проживає в квартирі №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові. крім цього у вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3, син позивачки, однак з січня 2012 року останній не проживає у спірній квартирі, його речей в квартирі немає, він не оплачує житлово-комунальні послуги, не здійснює ремонтні роботи. Факт непроживання відповідача підтверджується актами БУ № 4 КЕВ м. Львова.

В судове засіданні позивачки не зявилася, однак подала суду заяву в якій справу просила слухати без її участі, позов підтримує, проти заочного рішеня суду не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції та долученою до матеріалів справи газетою «Львівська пошта» № 9 (1768) від 26 січня 2016 року, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи ВГІРФО Шевченківського РВ ЛМУУМВСУ у Львівській області в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відміткою в журналі вихідної кореспонденції, причини неявки в судове засідання суду повідомлено не було.

Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові. дана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності №9828192 від 23ю09ю2013 року та № 10865819 від 15.10.2013 року.

З наданої позивачем довідки ЛКП «Ваошавське 407» від 21.12.2015 року №7841 вбачається, що в квартирі №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 56,20 кв.м. з комунальними вигодами. Крім цього з даної довідки вбачається що в квартирі №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові зареєстрована позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3

Згідно актів ЛКП «Варшавське-405» від 22.06.2015 р., 23.09.2015 р. та 07.12.2015 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_3 у квартирі №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові зареєстрований але не проживає.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_3 без поважних причин більше шести місяців не проживає у квартирі №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, 317,391,409 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №63 у будинку №42 на вул. Джерельній у м. Львові.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеля-ційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_4