Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» ОСОБА_7 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Укрбізнесбанк») ОСОБА_7 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 лютого 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір НОМЕР_1, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 600 тис. грн терміном до 19 лютого 2028 року зі сплатою 18,20 % річних та щомісячною комісією за обслуговування кредитного боргу 0,3% річних. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак позичальник не виконує належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 505 066 грн 80 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 416 123 грн 23 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 69 143 грн 57 коп.; заборгованість зі сплати щомісячної комісії - 19 800 грн. Вказану суму заборгованості, а також судовий збір позивач просив стягнути з відповідача.

Позивач зазначив, що він не має змоги надати суду примірник указаного кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобов'язань (договори іпотеки/застави/порукитощо), у зв'язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: вул. Артема, 125, м. Донецьк, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Крім того, 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення банку по вул. Артема, 125 у м. Донецьку та незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до ГУМВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення 09 квітня 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відкрито кримінальне провадження № 0000287.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Біла І.В. просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Виходячи з положень ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 3 ст. 10 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

На підставі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначених у позові обставин, зокрема на підтвердження факту укладення між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_6 зазначеного кредитного договору, за порушення умов якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 505 066 грн 80 коп.

При цьому суд врахував ту обставину, що до указаної позовної заяви було долучено заяву про витребування доказів, які необхідні для вирішення цивільної справи та у наданні яких у позивача виникли труднощі, у зв'язку із чим позивач просив витребувати у ОСОБА_6 такі докази: кредитний договір від 20 лютого 2013 року НОМЕР_1 та всі додаткові угоди до нього; договори забезпечення виконання кредитних зобов'язань (договір іпотеки/застави/поруки тощо); докази сплати платежів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; всі документи, пов'язані з виконанням кредитного договору (заяву про видачу кредиту, листування з банком тощо); копії сторінок паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року задоволено заяву позивача про витребування доказів та постановлено витребувати у відповідача вищевказані документи, однак у зв'язку з проведенням на території, де знаходиться відповідач, антитерористичної операції немає можливості одержати такі відомості.

Таким чином, станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної кредитної заборгованості, враховуючи, що за правилами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано визнав неналежними та недопустимими доказами відомості, які містяться в системі «Кредитна лінія», та виписці з особового транзитного рахунку по кредитному договору, зазначивши, що дійсно, в матеріалах справи на а. с. 7 міститься прінтскрін (роздруківка) з автоматизованої банківської системи «Скрудж-3», проте, як правильно вважав суд, це внутрішня банківська система, яка не містить жодного підпису відповідача і не є належним доказом існування кредитних правовідносин між сторонами.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано не прийняв як новий доказ подану позивачем скан копію кредитного договору, укладеного між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_6, оскільки цей документ не був наданий до суду першої інстанції, тому не досліджувався під час розгляду справи, позивачем не доведено, що неподання його до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, оскільки він весь час знаходився у позивача. Разом із тим апеляційний суд правильно виходив із того, що на підставі ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі.

Наведені в касаційній скарзі доводи про надання доказів на підтвердження заборгованості відповідача, а саме: довідки та виписки із рахунків обліку кредитних зобов'язань позичальника та роздруківки з автоматизованої банківської системи «Скрудж-3» були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом і суд їх обґрунтовано спростував.

Доводи касаційної скарги про те, що вищевказані нові докази було виявлено при ревізії та форматуванні (видалення інформації) з комп'ютерної техніки колишніх працівників банку, які звільнилися з моменту введення ліквідаційної процедури у банку, висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік