АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1072/15-ц 22-ц/774/49/к/16
Провадження № 22ц/774/49/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 210/1072/15-ц інстанції - Костенко В.В.
Категорія 27 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення сум вкладів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», Банк) про стягнення сум вкладів. Уточнивши позовні вимоги, просила достроково розірвати договори строкових вкладів (депозитів) від 08 квітня 2014 року, від 20 жовтня 2014 року та від 15 грудня 2014 року і стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за вказаними договорами, а саме: в сумі 850 000 грн. та 29 810,55 грн. річних відсотків - за договором № 305835/8474/370-14 від 08 квітня 2014 року, в сумі 500 000 євро та 9633, 33 євро річних відсотків - за договором № 305835/34886/370-14 від 20 жовтня 2014 року, в сумі 2 000 000 грн. та 75 452, 05 грн. річних відсотків - за договором № 305835/44086/370-14 від 15 грудня 2014 року, а також стягнути 1500000 грн. та 26 609,59 грн. річних відсотків- за договором № 305835/9396/1-15 від 16 лютого 2015 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що між нею та Банком укладено договори-заявки про банківський строковий вклад (депозит) від 16 лютого 2015 року № 305835/9396/1-15 (строком на 1 місяць), від 08 квітня 2014 року № 305835/8474/370-14 (строком на 370 днів), від 20 жовтня 2014 року № 305835/34886/370-14 (строком на 370 днів), від 15.12.2014 року № 305835/44086/370-14 (строком на 370 днів). Враховуючи, що по закінченню строку банківського вкладу за договором від 16 лютого 2015 року грошові кошти не були повернуті вкладнику, а за іншими договорами припинилися сплати щомісячних процентів, позивач звернулася до відповідача з вимогою щодо повернення суми вкладів та нарахованих процентів, а також дострокового розірвання договорів банківського вкладу, однак Банк у добровільному порядку не здійснив виплату коштів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково:

Стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на її користь грошові кошти за договором строкового вкладу (депозит) "Класік" № 305835/9396/1-15 від 16 лютого 2015 року у розмірі: сума вкладу - 1500000 грн., відсотки за вкладом 40294,52 грн., та грошові кошти за договором строкового вкладу (депозит) "Пенсійний" № 305835/8474/370-14 від 08 квітня 2014 року у розмірі: сума вкладу - 850000,00 грн., відсотки за вкладом 40331,92 грн.

Достроково розірвано договір строкового вкладу (депозит) "Пенсійний" № 305835/34886/370-14 від 20 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_3 грошові кошти за вказаним договором у розмірі: сума вкладу - 500000 Євро, відсотки за вкладом 13033,33 Євро.

Достроково розірвано договір строкового вкладу (депозит) "Пенсійний" № 305835/44086/370-14 від 15 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_3 грошові кошти за вказаним договором у розмірі: сума вкладу - 2000000 грн., відсотки за вкладом 102082,19 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначав, що судом першої інстанції не направлено копії ухвал про відкриття провадження. Так, копії ухвал про відкриття провадження банком було отримано лише 29 квітня 2015 року, на які, у зв'язку з незгодою щодо підсудності справи Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу, 05 травня 2015 року були подано відповідні апеляційні скарги. Проте, на думку представника відповідача, суд першої інстанції вчасно не направив вказані апеляційні скарги до суду, розглянувши, натомість, спір по суті та ухваливши при цьому оскаржуване рішення від 06 травня 2015 року. Також, на думку представника відповідача, при поданні позовної заяви ОСОБА_3 не дотримано вимог ст. 119 ЦПК України, зокрема не сплачено судовий збір. А її посилання на вимоги п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не є підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки суми вкладів та процентів, які позивач просила стягнути з відповідача на її користь, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Крім того, вважав, що ОСОБА_3 позовну заяву подано з порушенням підсудності, оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» знаходиться за адресою м. Київ, вул. Артема, 60. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 109 позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням. Також зауважив, що ОСОБА_3 звернулась до Криворізької філії банку, яка згідно положення не наділена повноваженнями сторони в цивільному процесі та відповідно не може виступати від імені юридичної особи позивачем та відповідачем у судах. Крім того, на момент звернення позивача до суду діяла постанова НБУ № м160 від 03 березня 2015 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», згідно положень якої банки мають право достроково повертати залучені в іноземній валюті вклади лише в національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. Проте, судом першої інстанції, в порушення вимог вказаної постанови, стягнуто кошти за рахунок повернення вкладу в іноземній валюті, а не в національній за відповідним курсом. Вважав, що судом першої інстанції не взято до уваги порушення позивачем порядку дострокового повернення сум вкладів, оскільки ОСОБА_3 лист-вимогу щодо повернення вкладів направлено не за тією адресою, що передбачено договором вкладу. Також вказував, що судом не взято до уваги, що при достроковому розірванні договорів депозитних вкладів банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за процентною ставкою із розрахунку 1,00% річних відповідно до положень Основних умов, тому суд безпідставно стягнув проценти за ставками 13,60% - за договором № 305835/34886/370-14 від 20 жовтня 2014 року та 27% - за договором № 305835/44086/370-14 від 15 грудня 2014 року. Крім того, вважав неправомірним стягнення процентів за договорами № 305835/9396/1-15 від 16 лютого 2015 року в розмірі 18,50% річних та № 305835/8474/370/14 від 08 квітня 2014 року в розмірі 25,10 % річних, оскільки, згідно тарифів банку, процентна ставка для нарахування процентів по позитивних залишках на рахунках вкладу на вимогу складає 0,0001% річних. Тому, на його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру стягнутих процентів за вкладами.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2015 року залишено без змін (т. 1 а.с. 181-184).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 25 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами строкового банківського вкладу «Пенсійний» від 20 жовтня та 15 грудня 2014 року скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 25-27).

Оскільки ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року скасовано лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення процентів за договорами строкового банківського вкладу «Пенсійний» від 20 жовтня та від 15 грудня 2014 року, колегією суддів, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., перевіряється правильність висновків суду першої інстанції лише в цій частині.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної частини рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заявку від 16 лютого 2015 № 305835/9396/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» строком на 1 місяць у сумі 1500000,00 грн. під проценти за ставкою 18,50 % річних (т. 1 а.с. 31), договір-заявку від 08 квітня 2014 № 305835/8474/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 850000,00 грн. під проценти за ставкою 25,10 % річних (т.1 а.с. 34), договір-заявку від 20 жовтня 2014 № 305835/34886/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 500000,00 євро під проценти за ставкою 13,60 % річних (т.1 а.с. 37) та договір-заявку від 15 грудня 2014 № 305835/44086/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 2000000,00 грн. під проценти за ставкою 27,00 % річних (т.1 а.с. 40).

Факт вкладу грошових коштів підтверджується меморіальними ордерами/платіжними дорученнями № 40640914, № 1, № 38442371, № 39479458 (т.1 а.с. 32, 35, 38, 41).

Звернувшись до відповідача із заявами від 02 березня 2015 року, 13 березня 2015 року про припинення дії договорів вкладу та дострокове повернення грошових коштів за ними (т.1 а.с.33,36,3942), позивач не отримала будь-якої відповіді з приводу свого звернення, грошові кошти в порушення умов вказаних договорів позивачу повернуті не були.

Задовольняючи позов в частині вимог щодо дострокового розірвання договорів від 20 жовтня та 15 грудня 2014 року, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з п. 3 договорів-заявок вкладник має право на отримання щомісячних процентів за вкладом, які не були виплачені ОСОБА_3 в установлений для їх виплати строк, а самі вклади та нараховані проценти не були перераховані Банком за заявою позивача про дострокове припинення дії цих договорів.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 5 договору - заяви про банківський вклад від 20 жовтня 2014 року, укладеного між сторонами у справі, вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору - заяви (або протягом будь-яких зі строків, на які було продовжено розміщення вкладу), у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. При цьому банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1,00 % річних відповідно до положень п. 5.3 Основних умов. У випадку, якщо протягом терміну розміщення вкладу вкладнику здійснювалася виплата процентів, вкладник підписанням цього договору-заяви уповноважує банк утримати зайво нараховані та виплачені вкладнику проценти із суми вкладу.

Вказані умови дострокового розірвання договору також передбачені п. 5 договору - заяви про банківський вклад, укладеного 15 грудня 2014 року між сторонами у справі.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції не врахувавши наведеного, дійшов висновку про нарахування процентів за договорами від 20 жовтня та 15 грудня 2014 року за ставками, відповідно, 13,60 % річних та 27 % річних, що суперечать умовам укладених договорів, тому доводи апеляційної скарги щодо помилкового розміру стягнутих процентів за вкладом заслуговують на увагу.

Інші ж доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання представника відповідача на не надіслання відповідачеві ухвали про відкриття провадження по справі не приймаються до уваги колегією суду у зв'язку з тим, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про дату призначення справи до розгляду, визначену ухвалою про відкриття провадження, оскільки на адресу суду ним подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Більш того, відповідачем не зазначено поважних причин, які б позбавляли його можливості ознайомитись з матеріалами справи та отримати копію ухвали про відкриття провадження за відповідною заявою.

Доводи апеляційної скарги щодо несплати позивачем судового збору не заслуговують на увагу, оскільки згідно п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_3, як споживач за позовом, що пов'язаний з порушенням її прав, звільнена від сплати судового збору.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення ОСОБА_3 підсудності при звіренні з вказаним позовом до суду також не можуть бути взятими до уваги, оскільки згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення вимог про повернення вкладів колегія суддів також не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності ОСОБА_3, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення судом суми вкладу у валюті, відмінній від національної валюти України, колегією суддів не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за № 1256/8577 (далі - Положення).

Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)].

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п.1.2. Положення).

У пункті 1.6. Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Враховуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також ту обставину, що предметом укладеного між сторонами договору банківського вкладу, в тому числі, є сума коштів, визначена в іноземній валюті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення коштів саме в іноземній валюті.

Крім цього, пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Це роз'яснення стосується як кредитних, так і депозитних коштів, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами строкового банківського вкладу «Пенсійний» від 20 жовтня та від 15 грудня 2014 року - зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, та вважає за необхідне суму процентів за договором строкового вкладу (депозит) "Пенсійний" № 305835/34886/370-14 від 20 жовтня 2014 року, яка стягунута з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_3, зменшити з 13033,33 Євро до 1831,25 Євро, а також суму процентів за договором строкового вкладу (депозит) "Пенсійний" № 305835/44086/370-14 від 15 грудня 2014 року, яка стягунута з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_3, зменшити з 102082,19 грн. до 4616,43 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2015 року в частині розміру процентів за договором строкового банківського вкладу «Пенсійний» № 305835/34886/370-14 від 20 жовтня 2014 року, стягунутого з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3, змінити, зменшивши з 13033,33 (тринадцяти тисяч тридцяти трьох) Євро 33 євроцентів до 1831 (однієї тисячі восьмиста тридцяти одного) Євро 25 євроцентів та в частині розміру процентів за договором строкового банківського вкладу «Пенсійний» № 305835/44086/370-14 від 15 грудня 2014 року, стягунутого з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3, змінити, зменшивши зі 102082,19 грн. (ста двох тисяч вісімдесяти двох) грн. 19 коп. до 4616 (чотирьох тисяч шістот шістнадцяти) грн. 43 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів