РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2016 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого- судді Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Львівського комунального підприємства "Муніципальна дружина" про визнання дій відповідачів неправомірними, стягнення заборгованості із заробітної плати , компенсації за дні невикористаних відпусток, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, визнання незаконним його звільнення та скасування наказу № 481-к від 31.12.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, який 11.05.2016 рокууточнив та просить стягнути із ЛКП « Муніципальна дружина» на його користь борг в розмірі 21436,87 грн., з яких: 7608,36 грн. борг по заробітній платі, 3926,254 грн. - борг згідно листків непрацездатності, 1340,52 грн. борг по відпустках , 1637,98 грн. компенсація за невчасно виплачену заробітну плату, 6923,76 грн. - борг за весь час вимушеного прогулу; визнати неправомірними дії директорів ЛКП «Муніципальна дружина» ОСОБА_2 ( з 21.07.2014 року по 04.04.2015 року) в частині допуску його до роботи без оформлення трудового договору, виплати заробітної плати не в повному обсязі; ОСОБА_3 ( з 05.04.2015 року по 15.12.2015 року) в частині виплати заробітної плати не в повному обсязі, недотримання державних гарантій в оплаті праці, порушення строків виплати заробітної плати за час відпустки, порушення термінів надання документів щодо його трудової діяльності, а також надання недостовірних даних; ОСОБА_4 ( з 16.12.2015 року по теперішній час) в частині виплати йому заробітної плати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, порушення строків виплати заробітної плати за час відпустки, порушення термінів надання документів стосовно трудової діяльності, надання у них недостовірних даний та звільнення його із роботи без дотримання трудового законодавства;

Також просить стягнути із ЛКП «Муніципальна дружина» на його користь 5 тис. грн.. моральної шкоди; визнати незаконним його звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України та скасувати наказ № 481-к від 31.12.2015 року.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог покликається на те, що перебував у трудових відносинах із ЛКП «Муніципальна дружина» на підставі строкових трудових договорів з 30.12.2014 року по 31.05.2015 року та з 29.05.2015 року по 31.12.2015 року та був звільнений згідно наказу № 481-к директора ЛКП "Муніципальна дружина" від 31.12.2015 року.

Вважає, що при звільненні йому не було виплачено заробітну плату в повному обсязі, а саме недоплачено за: 227 відпрацьованих годин; 137 надурочних годин; 168 - нічних годин; 11 - годин у світкові та вихідні дні; 99 днів відпустки у зв»язку із навчанням та 44 дні тимчасової непрацездатності.

Окрім того, зазначає позивач, на неодноразові звернення до відповідача від 01.09.2015 року, 02.11.2015 року та 08.12.2015 року із проханням надати розгорнуті довідки про його доходи, 18.11.2015 року він отримав розрахункові лиски по заробітній платі із зазначенням окладу без врахування роботи у нічний час, світкові та робочі дні, що свідчить про порушення відповідачем ст.ст. 94, 107, 108 КЗпП України.

Стверджує , що відповідно до пакету документів поданого ним при прийнятті на роботу та відомостей із Пенсійного Фонду України у Франківському районі м. Львова, його трудовий стаж становить більше ніж 8 років, що є підставою для виплати 100% заробітної плати на час перебування на листку непрацездатності. Разом з тим, вважає позивач, відповідачем заробітна плата нараховувалась з розрахунку 60 %.

31.08.2015 року він прибув до відповідача із проханням надати чергову оплачувану відпустку із 07.09.2015 року по 13.09.2015 року у зв»язку із навчанням в НУ «Львівська політехніка», разом з тим , прийняти заяву наручно йому було відмовлено, а тому 01.09.2015 року він направив її поштою і така була отримана ЛКП «Муніципальна дружина» лише 09.09.2015 року. Відтак, вподальшому керівництво ЛКП 07.09.2015 року та 08.09.2015 року врахували його відсутність на роботі, як прогул та не оплатили робочі дні у встановленому законом порядку.

Із аналогічною заявою про надання відпусток, він позивач звертався 30.11.2015 року, для виконання дипломного проекту терміном з 07.12.2015 року по 28.02.2016 року, разом з тим, жодного разу відпустка не була оплаченою вчасно.

04.01.2016 року ним отримано лист № 492 від 31.12.2015 року про його звільнення відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України.

Вважає таке звільнення протиправними, таким , що суперечить ч.3 ст. 40 КЗпП України, так як він був звільнений перебуваючи у відпустці пов"язаної із навчанням.

Крім порушення, як на його, позивача, думку, роботодавцем його прав, вважає, що відповідальність за це повинні нести також керівники підприємства, кожен окремо, в період перебування на посаді директора.

У зв"язку із цим просить визнати неправомірними дії директорів ЛКП «Муніципальна дружина» ОСОБА_2 ( з 21.07.2014 року по 04.04.2015 року) в частині допуску його до роботи без оформлення трудового договору, виплати заробітної плати не в повному обсязі; ОСОБА_3 ( з 05.04.2015 року по 15.12.2015 року) в частині виплати заробітної плати не в повному обсязі, недотримання державних гарантій в оплаті праці, порушення строків виплати заробітної плати за час відпустки, порушення термінів надання документів щодо його трудової діяльності, а також надання недостовірних даних; ОСОБА_4 ( з 16.12.2015 року по теперішній час) в частині виплати йому заробітної плати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, порушення строків виплати заробітної плати за час відпустки, порушення термінів надання документів стосовно трудової діяльності, надання у них недостовірних даний та звільнення його із роботи без дотримання трудового законодавства.

Зазначає, що систематичне порушення керівництвом ЛКП «Муніципальна дружина» трудового законодавства, призвело до психологічного розчарування можливості відновлення своїх прав, йому заподіяно і моральну шкоду, розмір якої він оцінює у п»ять тисяч гривень.

Просить уточнені позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ЛКП «Муніципальна дружина» позовні вимоги не визнав, покликавшись на письмові заперечення відповідно до яких, вважає уточнені позовні вимоги позивача необґрунтованими та незаконними, оскільки позивач перебував у трудових відносинах із ЛКП «Муніципальна дружина» на підставі строкових трудових договорів від 30.12.2014 року та від 29.05.2015 року. При припиненні дії договору позивач був звільненим із роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України із подальшою виплатою усіх сум, що належать працівнику при звільненні.

Заперечують твердження позивача про неповну оплату робочих днів, оскільки позивач на підтвердження своїх вимог покликається на журнал прийому здачі чергувань. Разом з тим, даний документ відповідно до вимог ч.1 ст. 57 КЗпП України не є документом обліку робочого часу. Відповідно, виплата заробітної плати здійснювалась згідно табелів обліку використання робочого часу, які є основним джерелом інформації.

Стверджують, що на першу вимогу позивача ними було надіслано йому довідки про розмір заробітної плати на його поштову адресу.

Спростовують твердження позивача про не донарахування заробітної плати за період перебування на листку непрацездатності в розмірі 100% середньої заробітної плати, так як відомості у трудовій книжці надані ОСОБА_1 при прийнятті на роботу не надавали змоги встановити такий розмір, а пенсійне управління відмовило у наданні інформації.

Щодо тверджень позивача про наявність двох прогулів 07.09.2015 року та 08.09.2015 року, пояснила, що лише 09.09.2015 року, ними, поштою було отримано лист від позивача із довідкою викликом на навчання у НУ «Львівська політехніка» № 1961 від 01.09.2015 року. Разом з тим, зазначає, що позивач перебуваючи на лікарняному та знаючи, що із 07.09.2015 року має приступити на навчання, навмисне не прибув на роботу та не повідомив про цей факт, а відтак видача наказів на відпустку «заднім числом» була неприпустима.

Спростовують також твердження позивача про надсилання на їх адресу листків непрацездатності, так як такі не надходили і жодних доказів їх надсилання позивачем не представлено.

Вважає , що звільнення позивача відбулось із дотриманням всіх норм трудового законодавства, так як строковий трудовий договір був укладеним із ним терміном до 31.12.2015 року та був припиненим відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України , про що позивач був повідомлений листом від 04.12.2015 року № 466.

У зв»язку із недоведеністю позовних вимог, просить також відмовити і в позовній вимозі про стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кожен окремо, позовних вимог не визнали, покликавшись на письмові заперечення представника ЛКП "Муніципальна дружина".

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Заяви про слухання справи за його відсутності суду не надав.

Відтак, з урахуванням положень ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість слухання справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю таких.

Судом встановлено, що 30.12.2014 року між Львівським комунальним підприємством «Муніципальна дружина» та ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого, останній прийнятий на посаду інспектора відділу з охорони, терміном з 01.01.2015 року по 31.05.2015 року (а.с.59-60).

29.05.2015 року між Львівським комунальним підприємством «Муніципальна дружина» та ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого, він прийнятий на посаду старшого охоронника, терміном з 01.06.2016 року по 31.12.2015 року (а.с.61-62).

Ці ж обставини підтверджуються відомостями із трудової книжки ОСОБА_1 серії АВ № 672094 від 25.09.2014 року (а.с.63-64).

Позивач стверджує, що в період трудових відносин із відповідачем, заробітна плата йому нараховувалась не в повному обсязі, а саме без урахування надурочних, нічних, вихідних і святкових годин, що підтверджується журналом прийому передачі чергувань.

Суд відхиляє такі докази зважаючи, що облік робочого часу за працівником ведеться на підставі табелів, а крім того відповідно до ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Відповідно до ст. 62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня

За змістом ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що фактично основним доказом, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, є журнал прийому здачі чергувань.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 57 КЗпП України, час початку та закінчення щоденної роботи передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності із законодавством.

Для обліку робочого часу працівників підприємств застосовується табель обліку використання робочого часу, який є основним джерелом інформації з цього питання. Типову форму табеля обліку використання робочого часу № П-5 затверджено наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489. Табель обліку робочого часу - це поіменний список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу або установи в цілому з відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду. Кожному працівникові надається табельний номер, який зазначається в усіх документах з обліку праці та оплати. Табель обліку робочого часу, оформлений належним чином і засвідчений підписами осіб, відповідальних за його заповнення, у встановлений строк передають до відділу кадрів (іншого профільного структурного підрозділу). Перевіривши правильність заповнення (відповідність наказам, розпорядженням тощо), працівник із кадрів також підписує Табель і передає його до бухгалтерії для нарахування заробітної плати.

Ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", на роботодавця покладено обов'язок ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що ведення табеля обліку використання робочого часу є обов»язковим, такий є підставою для нарахування заробітної плати за відпрацьований час, а журнал прийому здачі чергувань, на який покликається позивач , як на підставу своїх вимог, не є документом обліку робочого часу, а тому не може прийматись судом, як належний та допустимий доказ на підтвердження позовних вимог .

Відтак,у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити за недоведеністю такої.

Однією із вимог позивача є також визнання неправомірними дій відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сприводу порушення термінів надання на його вимогу документів стосовно його трудової діяльності , а також надання у них недостовірних даних, що, на його думку, проявилось у ненаданні довідок про заробітну плату та невірному перерахунку лікарняних відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», а саме без збереження 100% середньої заробітної плати.

Разом з тим, як вбачається із поданих стороною відповідача доказів, ними систематично здійснювалась переписка із позивачем сприводу його заяв та надавались усі витребовувані ним документи, що стверджується відповідями № 398 від 01.10.2015 року (а.с.99), №452 від 18.11.2015 року (а.с.100), №466 від 04.12.2015 року (а.с.102), №488 від 25.12.2015 року (а.с.103-104); № 59 від 15.02.2016 року (а.с.109).

Згідно ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до п'яти років; 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.

Враховуючи, що страховий стаж позивача відповідно до трудової книжки серії АВ № 672094 (а.с. 63-64) складає до п'яти років, відповідно до ст.37 указаного Закону допомога по тимчасовій непрацездатності правомірно виплачувалась ОСОБА_1 в розмірі 60% середньої заробітної плати (доходу).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, стороною відповідача неодноразово вживалися заходи щодо отримання у позивача оригіналу довідки форми ОК-5 за всі періоди трудової діяльності для перерахунку розміру допомоги у зв»язку із тимчасовою втратою непрацездатності ( а.с. 109), однак така не надавалась, а як вбачається із відповіді Управління пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова № 1937/0710 від 09.02.2016 року, для отримання такої інформації застрахованій особі необхідно звернутись до органів пенсійного фонду самостійно.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з урахуванням відсутності правових підстав у відповідача для перерахунку розміру допомоги у зв»язку із тимчасовою втратою непрацездатності.

Позивач стверджує, що з 31.08.2016 року по 04.09.2016 року перебував на лікарняному, що підтверджується лиском непрацездатності АГЛ № 326190 (а.с. 49), однак відповідачі відмовились отримувати вказаний лікарняний і відповідно не здійснили виплати по ньому.

Разом з тим, стороною відповідача даний факт заперечується, з огляду на відсутність вказаного листка непрацездатності на підприємстві та ненадходження поштовою кореспонденцією.

Доказів на доведення протилежного стороною не надано, а покликання на квитанції про відправку рекомендованої кореспонденції не може прийматись судом, як фактичне її отримання.

З врахуванням положень ст.. 60 ЦПК України, судом приймаються заперечення відповідача, оскільки позивач в своєму позові сам вказує на надсилання лікарняного листка АГЛ № 326190 на адресу відповідача, та підтверджує факт неотримання кореспонденції відповідачем. У той же час, доказів , що б підтвердили факт отримання відповідачем такого листа позивач суду не надав. Відтак, суд не знаходить підстав для зобов»язання відповідача виплатити заборгованість по листку непрацездатності , який до них не надходив.

Із цих самих підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за час перебування у відпустці у зв»язку із навчанням за період з 07.09.2015 року по 08.09.2015 року.

Так, відповідно до довідки виклику № НОМЕР_1 «Львівська політехніка», позивач викликався на сесію на період із 07.09.2015 року по 13.09.2015 року. Разом з тим, звернувся до відповідача із заявою про відпустку , шляхом направлення поштової кореспонденції, що була отримана відповідачем лише 09.09.2015 року, а тому наказ про надання відпустки був датований 09.09.2015 року , із терміном відпустки на навчання з 09.09.2015 року по 13.09.2015 року.

ОСОБА_4 відповідача щодо невиплати коштів за 07.09.2015 року та 08.09.2015 року , суд визнає правомірними , оскільки із незалежних від відповідача причин , про відпустку у вказані дні відповідачу відомо не було, а чинним законодавством не передбачено видача та підписання будь яких документів датою, що минула.

30.11.2015 року ОСОБА_1 направив на адресу ЛКП «Муніцильна дружина» заяву із проханням надати відпустку у зв»язку із підготовкою та захистом дипломного проекту на підставі довідки виклику НУ " Львівська політехніка» № 2163 з 07.12.2015 року по 28.02.2016 року.

Своїм наказом №456-к від 03.12.2015 року, відповідачем було надано таку відпустку лише до 31.12.2015 року.

Позивач оспорює такі дії посадових осіб ЛКП «Муніципальна дружина», з підстав порушення трудового законодавства.

Наказом № 481-к від 31.12.2015 року про припинення трудового договору, ОСОБА_1 звільнено із посади на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв»язку із закінченням строку трудового договору та виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року тривалістю 17 календарних днів. (а.с.22).

Позивачем оспорюється даний наказ з підстав його звільнення з посади в період перебування у відпустці.

Відповідно до положень ст.23 ч.2 КЗпП України, строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення та розірвання трудових договорів (у тому числі і контрактів) передбачені чинним законодавством України. Так, відповідно до ст. 36 КЗпП України визначені наступні підстави припинення строкових трудових договорів (контрактів):

- закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їхнє припинення (п.2 ст. 36 КЗпП України);

- підстави, передбачені контрактом (п.8 ст. 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладенню строкового трудового договору він вже виразив, коли подав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно позивач виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений (лист Міністерства соціальної політики України від 31.01.2012 року №30/13/133-12 "Щодо закінчення строкового трудового договору").

Враховуючи викладене, відповідно до наказу директора ЛКП «Муніципальна дружина» ОСОБА_4 від 31 грудня 2015 року №481-к, строковий трудовий договір із ОСОБА_1 було припинено у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Слід зазначити, що п. 24 Положення про впорядкування контрактної форми трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 170, передбачена можливість продовження або укладання на новий строк контракту. За два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Чинне законодавство України не встановлює будь-яких дій, які має здійснити власник або уповноважений ним орган (працедавець) щодо припинення строку трудового договору (контракту).

Відтак, враховуючи п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» та листа Міністерства соціальної політики України від 31.01.2012 року №30/13/133-12, звільнити працівника у зв»язку із закінченням строку дії трудового договору можна як під час перебування його на листку непрацездатності , так і під час відпустки, оскільки заборона звільнення в такі періоди стосується лише звільнення працівників з ініціативи роботодавця, передбачених ст..ст. 40,41 КЗпП України.

Отже, у зв»язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку про правомірність дій ЛКП «Муніципальна дружина» щодо надання відпустки ОСОБА_1 лише до 31.12.2015 року та його звільнення з підстав передбачених п.2 ст. 36 КЗпП України.

Суд також вважає безпідставними вимоги позивача до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , оскільки такі не можуть бути відповідачами в розумінні фізичних осіб, зважаючи на те, що останні діяли від імені фізичної - особи роботодавця, поняття якого визначено ст. 80 ЦК України.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення моральної шкоди , що є похідною від решти позовних вимог, задоволенню не підлягає за недоведеністю.

Судові витрати підлягають стягненню із позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ч.6 ст. 6 Закону України " Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 60 - 61, 88, 169, 208-210, 212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задовленні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Муніципальна дружина» про стягнення заборгованості в сумі 21436 ( дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 87 коп. та стягнення моральної шкоди, за недоведеністю таких.

Відмовити у задовленні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Муніципальна дружина» про визнання не законним звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП та скасування наказу № 481 к від 31 грудня 2015 року, за безпідставністю таких.

Відмовити у задовленні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, як до директора ЛКП «Муніципальна дружина» про визнання неправомірними дій в період з 21 липня 2014 року по 04 квітня 2015 року в частині допуску до роботи без оформлення трудового договору та виплати заробітної плати не в повному обсязі, за безпідставністю таких.

Відмовити у задовленні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, як до директора ЛКП «Муніципальна дружина» про визнання неправомірними дій в період з 05 квітня 2015 року по 15 грудня 2015 року в

частині виплати заробітної плати не в повному обсязі та недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, порушенні термінів надання на вимогу документів стосовно трудової діяльності та надання у них недостовірних даних, за безпідставністю таких.

Відмовити у задовленні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, як до директора ЛКП «Муніципальна дружина» про визнання неправомірними дій в період з 16 грудня 2015 року по 10 травня 2016 року в частині виплати заробітної плати не в повному обсязі та недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, порушенні термінів надання на вимогу документів стосовно трудової діяльності та надання у них недостовірних даних, звільненні з роботи без дотримання трудового законодавства, за безпідставністю таких.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код № НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі пропорційному позовним вимогам в загальній сумі 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь