АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/8232/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
справа №761/9356/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», третя особа - ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати припиненою з 01 липня 2009 року поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 01 липня 2009 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2

Вимоги обґрунтовує тим, що 04 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №79/П/27/2007-840.

04 травня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим кредитним договором між кредитором та ОСОБА_2 укладено Договір поруки.

01 липня 2009 року сторони кредитного договору уклали додаткову угоду, згідно із якою кредитний договір викладено у новій редакції, зокрема змінено умови щодо збільшення щомісячного мінімального платежу.

01 липня 2009 року між кредитором та ОСОБА_2 укладено новий Договір поруки, проте ці зміни не були відображені в новому договорі поруки, у зв»язку із чим позивач вважає, що договір поруки повинен бути визнаний припиненим на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на помилковість висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 07 липня 2015 року апеляційну скаргу відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В судовому засіданні представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 04 травня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №79/П/27/2007-840, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у сумі 161568 доларів США, які остання зобов»язалась повертати щомісячними платежами не менше 1969 доларів США та остаточно розрахуватись 03 травня 2023 року, а також сплатити відсотки за користування коштами у розмірі 12,49% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 травня 2007 року між кредитором та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

01 липня 2009 року між кредитором та позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №79/П/27/2007-840 від 04 травня 2007 року, згідно із якою кредитний договір викладено у новій редакції.

Відповідно до нової редакції кредитного договору сума наданого кредиту, відсотки за його користування, строк кредитування залишились незмінними. При цьому змінено суми щомісячних платежів, а саме щомісячна сума мінімального платежу складає:

у період з липня 2009 року по червень 2010 року (включно) - у розмірі фактично нарахованих відсотків;

у період з липня 2009 року по травень 2013 року (включно) - не менше 2 173,98 доларів США;

у червні 2013 року не менше 2 174,02 доларів США;

у період з липня 2013 року по квітень 2023 року (включно) - у розмірі не менше 2 022,31 доларів США;

у травні 2023 року - залишок заборгованості по кредиту в повному обсязі.

01 липня 2009 року між кредитором та ОСОБА_2 укладено ще один Договір поруки, предметом якого є забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов»язань за Кредитним договором №79/П/27/2007-840 від 04 травня 2007 року.

Судом першої інстанції також установлено, що перед укладенням додаткової угоди та нового договору поруки ОСОБА_2 вчинив дії, які свідчать, що йому були відомі обставини необхідності укладення додаткової угоди та подальше її забезпечення порукою, а саме поручителем надані: анкети поручителя від 07 травня 2009 року, подані у зв'язку з реструктуризацію боргу, документи необхідні для укладення нового договору поруки від 01 липня 2009 року (довідки про доходи ОСОБА_2 від 05 травня 2009 року та від 30 квітня 2009 року, копії паспорту, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, заяви-звернення до Банку).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок укладання додаткової угоди №1 до кредитного договору збільшення обсягу відповідальності поручителя не відбулося, оскільки умови на яких видано кредит залишились ті самі.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

За змістом положень ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК, поручитель пов'язаний із боржником зобов'язальними правовідносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором; має право висувати заперечення проти вимог кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У Постанові Верховного Суду України від 18 червня 2012 р. у справі № 6-73цс12 викладені наступні висновки суду.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком

Аналогічні висновки містить Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 р. у справі № 6-172цс12.

Як убачається з Договору поруки від 04 травня 2007 року договір не містить визначення строку його дії, необхідності поручителя надавати у майбутньому інформацію про свій фінансовий стан, що дає підстави для висновку про відсутність необхідності укладати в майбутньому новий договір поруки або продовжувати строк дії цього.

Проте, 01 липня 2009 року між кредитором та ОСОБА_2 укладено договір поруки, який за структурою та змістом має форму самостійного договору, без відсилань к договору поруки від 04 травня 2007 року.

Зазначене, у сукупності із зібраними у справі доказами, які були подані ОСОБА_2 банку протягом травня 2009 року, дають обґрунтовані підстави для висновків, що ОСОБА_2 належним чином був обізнаний про внесення у кредитний договір відповідних змін, у забезпечення яких і надав поруку.

Відсутність у договорі поруки від 01 липня 2009 року застереження про додаткову угоду за сукупністю вище встановлених обставин, не дає підстав для протилежних висновків, зокрема про те, що сторони не мали на меті забезпечити саме відповідальність позичальника у зв»язку із внесенням змін у кредитний договір.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 як на підставу припинення поруки посилається на обставини збільшення розміру щомісячного платежу, що, на його думку, призвело до збільшення обсягу відповідальності. Проте, судом першої інстанції надана обґрунтована оцінка, з якою колегія суддів погоджується, що збільшення розміру щомісячного платежу не призвело до збільшення суми наданого кредиту та відсоткової ставки, оскільки таке збільшення відбулось в межах визначеного кредитного зобов»язання в порядку реструктуризації наявної заборгованості.

Окрім того, попередня редакція кредитного договору давала позичальнику право здійснювати щомісячний платіж у будь-якому розмірі більшому за мінімальний.

При цьому, будь-яких змін основного зобов»язання, яке мало б наслідком збільшення обсягу відповідальності, не відбулось.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог та доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовуються.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов