Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №2-9721/2003 Головуючий у 1-й інстанції: Парій О.В.
Провадження № 22-ц/778/3589/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.

суддів: Кримської О.М.

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5 щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами та спонукання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами та спонукання до вчинення певних дій, посилаючись на те, що на виконанні у Відділу знаходиться виконавчий лист від 28.07.2003 року , виданий Бердянським міським судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_5 (боржник) на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки Ксенії, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу боржника.

11 травня 2016 року державним виконавцем Відділу був складений розрахунок заборгованості по аліментам. Вважає, що при складанні розрахункового документу не були враховані вимоги ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 81, 195 195 Сімейного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26.02.93 р. № 146, оскільки при визначенні 1/4 частини всіх видів заробітку боржника ним враховано тільки заробітну плату, отриману у ПрАТ «Азовкабель» та у ПАТ «БЕРТІ». При визначенні розміру заборгованості державним виконавцем безпідставно враховано платіжні доручення та квитанції банківських установ про перерахування коштів стягувачу на суму 16140,00 грн., як аліментів. У платіжних документах відсутні зазначення про те, що сплачуються саме аліменти. Зазначає, що за даними платіжними дорученнями та квитанціями боржник перераховував стягувачу (здійснював поповнення карткового рахунку) додаткові витрати на утримання дитини, такі як музична школа, школа танців, поїздки на змагання, купівля ліків та подарунків на день народження та свята.

Тому заявник покликав суд визнати дії державного виконавця по складанню довідки-розрахунку незаконними, зобовязати державного виконавця направити до податкової інспекції запит щодо отримання доходів ОСОБА_5, а також зобовязати державного виконавця у передбачені законом строки скласти новий розрахунок.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.312 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог матеріального й процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 28.07.2003 року Бердянський міський суд Запорізької області видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь заявника аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки всіх доходів .

Боржник працював у ПАТ « Азовкабель» в період з 21.07.2003 року по 22.12.2014 року , де за місцем роботи в ПАТ « Азовкабель» провадились утримання.

З 23.12.2014 року по 10.04.2015 року інформація про місце роботи боржника була відсутня, у звязку з чим борг нараховувався згідно ст. 74 Закону України « Про виконавче провадження». З 10.04.2015 року по теперішній час ОСОБА_5 працює у ПАТ « БЕРТІ».

Заявник звернувся до Відділу про розрахунок заборгованості з виплати аліментів, оскільки на його думку не в повному обсязі враховані всі отримані доходи платника аліментів, 12.05.2016 року йому було надано розрахунок заборгованості по аліментам від 11.05.2016 року ( а.с. 5-9).

За цим розрахуноком від 11.05.2016 року заборгованість за виконавчим документом відсутня.

Обстоюючи свою позицію, заявник стверджував, що розрахунок, про який йшлося, не відображає дійсну суму боргу.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст.212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи та ч.2 ст.11, ч.2,3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.3 ст.387 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку що відсутні підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними та спонукання до вчинення певних дій щодо визнання права стягувача на складання розрахунку із заборгованості за аліментами.

Частиною 3 ст.195 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості.

Згідно з ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

У п.9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

У п.26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз'яснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обовязків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні.

Позовне провадження це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже лише позовне провадження спрямоване на вирішення спору про право.

Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження".

У ч.2 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Предметом скарги у цій справі є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій передбачених Законом "Про виконавче провадження".

Неправомірні дії - дії, що порушують вимоги закону або інших нормативних актів, здійснюється всупереч праву. Вони являють собою заборонені нормами права форми поведінки суб'єктів права та порушують приписи юридичних норм.

Отже, суть протиправності зводиться до обєктивного порушення закону.

Суд знову наголошує, що за положеннями ст.74 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

У ч.4 зазначеної норми Закону окреслений обов'язок державного виконавця скласти розрахунок заборгованості із сплати аліментів та повідомити про нього стягувача та боржника.

Судом встановлено, що державний виконавець, дії якого оскаржуються, склав розрахунок у межах повноважень та сповістив зацікавлених осіб про вчинену виконавчу дію, що не свідчить про протиправну його поведінку. Заявник фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, отже, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості ОСОБА_5 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 5528019.

Сам стягувач не звертався до суду з заявою про обчислення судом розміру заборгованості із аліментів, як це передбачено ч.4 ст.195 СК, ч.7 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 про скасування розрахунку заборгованості по аліментам та зобовязання державного виконавця склати новий розрахунок заборгованості.

Спір щодо визначення розміру аліментів підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов'язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом.

Враховуючи наведене, підстав для скасування судового рішення немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,312,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді : О.М. Кримська

ОСОБА_2