ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6220/16-ц
провадження № 2/753/4141/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"06" квітня 2016 р. Суддя Дарницького районного суду м. Києва Комаревцева Л.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємець ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача шляхом розірвання договору про надання послуг та визнання кредитного договору недійсним, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємець ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача шляхом розірвання договору про надання послуг та визнання кредитного договору недійсним, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судових витрат за подання до суду позовної заяви немайнового характеру повинен складати 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн.

Крім того до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судових витрат за подання до суду позовної заяви майнового характеру повинен складати 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн., та не білше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 6 890,00 грн.

Позивач звертаючись з позовом до суду, вказала, що звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», проте Законом України «Про судовий збір» редакція якого відбулася 29.09.2015 року, не визначено підстав звільнення від сплати судового збору споживачів на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

При цьому Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Натомість, Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Тобто, відповідно до змін, внесених до Закону України «Про судовий збір», які набрали законної сили з 01.09.2015, позивачі не звільняються від сплати судового збору за звернення до суду з заявою про захист прав споживачів.

Враховуючи викладене, звертаючись із позовом до суду, позивачем не надано доказів про сплату судового збору, а підстав для звільнення від сплати судового збору у випадках, визначених законодавством немає. Разом з тим, у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру та майнового характеру судовий збір сплачується за кожну вимогу.

Позивачем, також, не обґрунтовані підстави об`єднання в одному провадженні позовних вимог про розірвання договору про надання послуг та визнання кредитного договору недійсним, оскільки розгляд цих вимог в одному провадженні може безпідставно затягнути розгляд кожної з цих вимог в самостійному провадженні.

Як вбачається з ч. 4 ст. 119 ЦПК України заява повинна містити крім викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування також має відповідати іншим вимогам, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві з боку обох відповідачів, з яких міркувань вона виходила визначаючи її розмір та не надано доказів у підтвердження моральної шкоди.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 121 ЦПК України вважаю необхідним залишити заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємець ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача шляхом розірвання договору про надання послуг та визнання кредитного договору недійсним, відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Роз'яснити, що у разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, позовна заява буде визнана неподаною та повернута. Копію цієї ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Комаревцева