АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву представника ОСОБА_2про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року змінено в частині розміру стягнення грошових сум.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частину фактично сплаченої ОСОБА_3 заборгованості за спожиту електричну енергію, за період із жовтня 2013 року до 01 грудня 2014 року у загальному розмірі 433,04 гривень, а також за спожитий природний газ, за період із листопада 2013 року по 01 грудня 2014 року у загальному розмірі 636,18 гривень.

У заяві представник відповідача просить ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, зокрема визначити розмір стягнення із неї судового збору.

Перевіривши доводи заяви, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, суд вважає, що заяву необхідно відхилити, та відмовити в ухваленні додаткового рішення.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

А відповідно до частини 5 цієї статті про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 фактично сплачену заборгованість за спожиту електричну енергію, за період із жовтня 2013 року по листопад 2014 року у загальному розмірі 1068,72 грн., та фактично сплачену заборгованість за спожитий природний газ, за період із листопада 2013 року по листопад 2014 року у загальному розмірі 1327,47 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по справі у розмірі 243,6 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року змінено в частині розміру стягнення грошових сум.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частину фактично сплаченої ОСОБА_3 заборгованості за спожиту електричну енергію, за період із жовтня 2013 року до 01 грудня 2014 року у загальному розмірі 433,04 гривень, а також за спожитий природний газ, за період із листопада 2013 року по 01 грудня 2014 року у загальному розмірі 636,18 гривень.

Апеляційний суд не погодився із висновками суду першої інстанції в частині визначення суми боргу відповідача, оскільки у спірному домоволодінні крім сторін у справі, зареєстрований ОСОБА_4 - колишній чоловік відповідача.

Врахувавши, що позов власником заявлено лише до однієї особи, а тому вона є зобов'язаною по оплаті половини суми за комунальні послуги.

При поданні позовної заяви позивач 12 грудня 2014 року сплатила 246,6 гривень судового збору (а.с.1), що відповідало на той час мінімальній ставці за подання позову майнового характеру (0,2 розміру мінімальної заробітної плати, яка становила 1218 гривень), передбаченій підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції, яка діяла на той час).

Зменшення апеляційним судом суми стягнутої заборгованості із відповідача вдвічі, не вплинуло на зміну розміру судового збору, який не перевищував мінімальної ставки.

Отже, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у апеляційного суду не було підстав для зміни розміру судових витрат, а тому заяву представника ОСОБА_2 необхіднозалишити без задоволення та відмовити в ухваленні додаткового рішення у цій справі.

Керуючись ст. 220, 307, 315 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву представника ОСОБА_2залишити без задоволення.

Відмовити в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: