УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_8, про розірвання договору купівлі-продажу водонагрівача, повернення сплачених за товар грошових коштів, стягнення неустойки за порушення термінів безоплатного усунення недоліків товару та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 3 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що 26 грудня 2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач придбав у відповідача водонагрівач, гарантійний строк на який виробником встановлено терміном в один рік.

В межах гарантійного строку придбаний позивачем водонагрівач вийшов з ладу та почав протікати, у зв'язку із чим ОСОБА_6 звернувся до відповідача із вимогою усунути недоліки товару.

9 жовтня 2014 року ФОП ОСОБА_7 прийняв товар для проведення ремонтних робіт. На час ремонту водонагрівача позивачу у тимчасове користування було надано інший водонагрівач.

16 березня 2015 року відповідач повідомив ОСОБА_6 про те, що переданий останнім для проведення ремонтних робіт водонагрівач не підлягає заміні або ремонту, у зв'язку із тим, що дефект товару виник унаслідок порушення позивачем правил його установки та експлуатації, а саме використання в комплекті з водонагрівачем неналежного запобіжного клапана (не той, що ішов у комплекті, а від іншого водонагрівача).

Вважаючи такі дії відповідача безпідставними та посилаючись на те, що при встановленні водонагрівача було використано усі деталі, якими комплектувався товар, те, що відповідачем не мотивовано причинно-наслідкового зв'язку щодо протікання бака і використання належним чином працюючого запобіжного клапана. Позивач вважає, що розгерметизація водонагрівача стала можливою через неналежне виконання зварних швів при його виготовленні, тобто через неналежну якість товару.

На підставі наведеного позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу водонагрівача, укладений 26 грудня 2013 року між ним та ФОП ОСОБА_7, стягнути з відповідача на його користь вартість водонагрівача у розмірі 2 850 грн, неустойку за порушення термінів безоплатного усунення недоліків товару в розмірі 2 816 грн (за 176 днів) та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу водонагрівача, укладений 26 грудня 2013 року між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7

Стягнуто з ФОП ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 вартість товару у розмірі 2 850 грн та неустойку за порушення термінів усунення недоліків товару в розмірі 2 861 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем у справі не доведено належними та допустимими доказами факту виникнення істотних недоліків товару внаслідок його неналежної експлуатації з вини відповідача, що за правилами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» та, враховуючи предмет позову, є підставою для розірвання договору купівлі-продажу товару, укладеного між сторонами у справі та стягнення на користь покупця з продавця сплаченої за товар грошової суми, а саме 2 850 грн.

Також суди, керуючись ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшли висновків про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 2 850 грн неустойки, з розрахунку 1 % вартості товару (1 600 грн) за кожен день затримки усунення недоліків товару (загалом 176 дні) за період починаючи з моменту прийняття відповідачем водонагрівача в ремонт (9 жовтня 2014 року) до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (3 квітня 2015 року).

Відмовляючи в позові в частині вимог про відшкодування моральних збитків, суди виходили з того, що позивачем не доведено позову у цій частині.

Повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2013 року позивач ОСОБА_6 придбав у відповідача ФОП ОСОБА_7 водонагрівач вартістю 1 600 грн.

У зв'язку з виявленням недоліку в процесі експлуатації вказаного товару та неможливістю його подальшого використання за призначенням, 9 жовтня 2014 року ОСОБА_6 передав ФОП ОСОБА_7 придбаний водонагрівач для безоплатного усунення недоліків товару в порядку його гарантійного обслуговування. ФОП ОСОБА_7 прийняв товар у позивача для усунення недоліків та надав останньому на вимогу інший водонагрівальний пристрій для тимчасового використання.

Пошкоджений водонагрівач ФОП ОСОБА_7 було передано до сервісного центра «Термекс сервіс» товариства з обмеженою відповідальністю «Термаль-06». В ході перевірки водонагрівача було встановлено факт протікання його внутрішнього бака, непридатність до подальшої експлуатації та відсутності підстав для його гарантійного ремонту з посиланням на те, що водонагрівач було встановлено та проводилася його експлуатація із запобіжним клапаном, який не входив до комплекту водонагрівача, визначеного його виробником. Було порушено умови експлуатації товару, які забороняють його використання зі змінними деталями та вузлами, що не рекомендовані виробником (Акт 1 № 05/15 від 6 травня 2015 року, а. с. 28).

На момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_6 продовжив користуватися підмінним водонагрівачем, у той час, коли придбаний ним пошкоджений товар залишився у ФОП ОСОБА_7 Питання щодо врегулювання наведеного спору сторонами в добровільному порядку не врегульовано.

Наведені обставини не заперечуються сторонами у справі.

Враховуючи предмет та підстави позову, зібрані у справі докази, правовідносини між сторонами спору регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», положеннями Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Аналогічні права споживача закріплені і нормами ч. 2 ст. 709, п. 4 ч. 1 ст. 708 ЦК України.

При розгляді справи встановлено істотність недоліків переданого позивачем в ремонт відповідачеві водонагрівача та неможливість його подальшого використання за призначенням. Цього сторони також не заперечують.

У пункті 7 вказаної вище ст. 8 Закону передбачено, що при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред'явлення відповідної вимоги.

На момент подачі позову (пред'явлення відповідної вимоги) позивач зазначив, що вартість аналогічного водонагрівача становить 2 850 грн, надав докази (а. с. 12), і таких посилань не спростовано відповідачем у справі.

Пунктом 14 вказаної вище ст. 8 Закону передбачено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною 2 ст. 679 ЦК України передбачено, що якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

З наведеного вбачається, що на споживача покладається обов'язок по доведенню наявності дефекту продукції. Тягар доказування причин виникнення недоліку товару під час гарантійного строку покладений на продавця який наділений правом організації проведення відповідної експертизи продукції. Вимоги споживача до продавця не підлягають задоволенню, якщо продавець доведе, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб. При цьому доказом вини споживача може бути проведена експертиза продукції з цього питання. Споживач має право оскаржити таку експертизу.

У будь-якому випадку, при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк, а у разі недотримання таких строків, за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару (ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Судами при розгляді справи та задоволенні позову в частині стягнення неустойки не у повній мірі виконано вимоги ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» та безпідставно стягнуто з відповідача неустойку за кожний день затримки усунення недоліків, включаючи чотирнадцятиденний термін, який надається законом продавцеві на усунення недоліків товару.

Зокрема, позивач просив і суди стягнули 2 850 грн неустойки, з розрахунку 1 % вартості товару (1 600 грн) за кожен день затримки усунення недоліків товару (загалом 176 дні) за період, починаючи з моменту прийняття відповідачем водонагрівача в ремонт (9 жовтня 2014 року) до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (3 квітня 2015 року). Разом з тим законом передбачено, що неустойка має нараховуватися за період, що не включає в себе вказаного вище чотирнадцятиденного терміну, тобто в даному випадку за 162 дні.

Крім того, ні судами, ні позивачем у справі не спростовано жодним чином доводи відповідача про те, що термін проведення дефектовки і ремонтних робіт пошкодженого водонагрівача, що перевищує встановлені законом 14 днів, між сторонами у справі було усно погоджено і це не заборонено законом (ст. ст. 638, 639 ЦК України). На підтвердження таких обставин свідчить те, що з претензією до ФОП ОСОБА_7 після здачі товару 09 жовтня 2014 року в ремонт позивач звернувся лише 12 березня 2015 року (більше ніж через 5 місяців). Дані обставини мають значення для правильного вирішення спору, оскільки від правильного встановлення строку початку затримки усунення недоліківтовару залежить період нарахування та стягнення неустойки.

У зв'язку з наведеним відсутні підстави вважати, що при вирішенні спору в частині стягнення неустойки за затримку усунення недоліків товару, судами повно встановлено обставини справи та ухвалено судові рішення з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Правові висновки судів про доведеність позову в частині вимог про розірвання договірних відносин між сторонами у справі та стягнення на користь позивача вартості товару також є передчасними у зв'язку з наступним.

Як зазначено вище підставою для відмови відповідачем позивачеві у безоплатній заміні чи ремонті водонагрівача став висновок (Акт 1 № 05/15) авторизованого сервісного центру постачальника відповідача про порушення споживачем умов експлуатації товару, а саме: встановлення та експлуатація товару із запобіжним клапаном, який не входив до комплекту водонагрівача, визначеного його виробником.

З інструкції по експлуатації придбаного позивачем водонагрівача (гарантії виробника) вбачається, що виробник не несе гарантійної відповідальності у разі експлуатації водонагрівача із запобіжним клапаном, відмінним від того, що було включено до комплектації товару виробником (а. с. 76).

Враховуючи положення ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач звільняється від відповідальності перед позивачем в рамках даного спору у разі доведення ним висновками експертизи товару факту порушення покупцем правил користування чи зберігання товару.

Суд першої інстанції наведений вище висновок (Акт 1 № 05/15) авторизованого сервісного центру постачальника відповідача не визнав належним доказом у справі, не мотивувавши своїх правових висновків з даного питання.

Апеляційний суд також визнав неналежними доказами у справі на підтвердження вини позивача у неналежній експлуатації водонагрівача, відповідні документи сервісного центру з посиланням на те, що проводилося дослідження водонагрівача із серійним номером товару - , а у гарантійних талонах, які обов'язково мав заповнити відповідач при продажу товару позивачеві, серійний номер проданого водонагрівача відсутній, що унеможливлює ідентифікацію проданого товару позивачеві і товару, вказаного у заключеннях сервісного центру.

Разом з тим, за правилами ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Вказаний вище акт має інформацію щодо предмета доказування, а саме висновки щодо вини однієї з сторін у справі в пошкодженні водонагрівача і позивачем не наведено посилань на неможливість прийняття такого висновку в якості доказу в справі.

Апеляційний суд не звернув уваги на ту обставину, що відсутність можливості ідентифікації нагрівального водяного пристрою, який придбав позивач у відповідача через незазначення його серійного номера у документах при його купівлі, може слугувати основою правових висновків не лише проведення діагностичних робіт сервісним центром іншого, відмінного від придбаного позивачем водонагрівача, а і правових висновків про недоведеність позивачем факту придбання пошкодженого товару саме у відповідача у справі. Як наслідок - безпідставність заявленого позову до ФОП ОСОБА_7

Сторони у справі своїми діями фактично визнали наявність між ними правовідносин щодо конкретного водонагрівального пристрою, який приніс позивач відповідачеві в ремонт, і належні та переконливі докази про проведення сервісною установою дослідження іншого водонагрівального пристрою - матеріали справи не містять.

ЦПК України не наділено касаційний суд процесуальними повноваженнями переоцінки доказів у справі, а тому належна оцінка документам авторизованого сервісного центру постачальника відповідача про порушення споживачем умов експлуатації товару, має бути надана судами попередніх інстанцій при новому розгляді справи по суті заявлених позовних вимог, оскільки дані обставини мають суттєве значення для правильного її вирішення.

У зв'язку з наведеним вище наявні підстави вважати, що судами попередніх інстанцій не у повній мірі встановлено обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, та ухвалено судові рішення які ґрунтуються на припущеннях.

Порушення норм процесуального права призвело до ухвалення у справі судових рішень, які не відповідають вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, а тому такі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, як це передбачено вимогами ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 3 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді:А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак