Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що з квітня 1993 року по жовтень 2014 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано гаражний бокс, розташований у гаражному кооперативі «Горизонт», та автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1. Посилаючись на те, що у добровільному порядку поділити спірне майно вони не можуть, та керуючись ст. ст. 60, 69 СК України, позивач просила поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши їй гаражний бокс у гаражному кооперативі «Горизонт» вартістю 30 000 грн, а відповідачу - автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 30 000 грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на пай у формі гаражного боксу АДРЕСА_1 по Ѕ частини за кожним. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на автомобіль ВАЗ 2101 З, 1984 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, по Ѕ частини за кожним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині визнання права власності на пай у вигляді гаражного боксу по Ѕ частини за кожним й постановити нове рішення про відмову в цих позовних вимогах, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судове рішення в частині позовних вимог про поділ автомобіля не оскаржується, тому в цій частині в порядку ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Встановлено, що з квітня 1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 жовтня 2014 року (а. с. 109).

Як вбачається із листів гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт» у м. Южноукраїнську від 29 вересня 2014 року № 2 та від 20 квітня 2015 року № 4 з 14 березня 1994 року і на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 є членом вказаного кооперативу та в його користуванні на підставі виписаного йому паспорта на право володіння гаражем перебуває гаражний бокс АДРЕСА_1

Відмовляючи в позові в частині поділу гаражного боксу, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний гараж не є об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки не був приватизований у встановленому законом порядку й не є об'єктом права власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов у цій частині, апеляційний суд виходив із того, що спірний гараж є набутим у період шлюбу паєм ОСОБА_4 у кооперативі автомотолюбителів «Горизонт», тому він підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

За приписами ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути паєнакопичення в гаражно-будівельному кооперативі.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність»(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

З огляду на положення ст. 16 цього Закону, внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж - є спільною сумісною власністю подружжя.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз'яснено, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановив, зокрема, дійшовши висновку про те, що спір про право власності на гараж виник між колишнім подружжям, один із яких був членом гаражно-будівельного кооперативу, суд належним чином не перевірив правовий статус гаражного боксу у гаражному кооперативі «Горизонт», чи вносилися сторонами під час перебування у шлюбі пайові внески за гараж та у якому розмірі, й відповідно не з'ясував обсяг набутих ними прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак