У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення рівненського районного суду від 7 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 7 вересня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі - ПАТ "Рівнегаз") задоволено:

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача 4 410, 60 гривень заборгованості за надані послуги та 243, 60 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликається на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у порушенні норм матеріального права внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом п. 2 Порядку повернення коштів, надміру виплачених за призначеними субсидіями, що затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 29.12.1997 року №39/283/90/5, оскільки орган соціального захисту населення позову про повернення субсидії не подавав. Тому списання субсидії з рахунку, що відкритий на його ім'я у позивача, відбулося всупереч вимогам закону. Вважав, що його вини в утворенні на рахунку позивача заборгованості внаслідок її списання органом соціального захисту населення немає. Чинним законодавством не передбачено в односторонньому порядку без його на те згоди стягувати з особового рахунку, відкритого у надавача послуг, будь-які кошти, в т.ч. і суми надміру виплаченої субсидії.

За переконаннями відповідача, з жовтня 2012 року по червень 2015 року на час дії субсидії кошти сплачувалися в межах обов'язкової частки. В період, коли субсидія не надавалася, оплата здійснювалася за фактично отримані послуги (за показниками лічильника). Його дії стверджуються квитанціями про оплату послуг. Показники лічильника, що зафіксовані позивачем, вважав неправомірними, оскільки їх підтвердити не міг жодними актами зняття показників лічильника, а тому розрахунок боргу здійснено з порушенням визначеного порядку.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У поданих запереченнях проти апеляційної скарги позивач, вважаючи, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, і ці обставини сторонами не заперечуються, що 16 березня 2007 року між ПАТ "Рівнегаз" та ОСОБА_1 укладено договір №740668 про надання послуг з газопостачання, за умовами якого виконавець зобов'язався безперервно надавати споживачеві, членам та іншим особам, зареєстрованим у житловому будинку, послуги з постачання природного газу з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості і величиною тиску, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених договором (а.с. 7-8, зв.).

Тобто між ними виникли та існують зобов'язально-правові відносини, що ґрунтуються на договорі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неповної оплати відповідачем надаваних ПАТ "Рівнегаз" послуг з постачання природного газу, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Вважаючи, що 2 506, 74 гривні заборгованості (за період з 22.05.2012 року по 31.03.2015 року) підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Рівнегаз", у квітні 2015 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом. У березні 2016 року розмір позовних вимог збільшено через кількість місяців споживання природного газу також і за час з квітня по червень 2015 року та в зв'язку з урахуванням оплати послуг й суми субсидій, що надійшли за цей період на особовий рахунок боржника, остаточно вимагаючи стягнути з відповідача на користь ПАТ "Рівнегаз" 4 410, 60 гривень.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості позову, оскільки внаслідок споживання відповідачем природного газу і часткової оплати послуг утворилася заборгованість, яка підлягала стягненню зі споживача на користь виконавця.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність обраного способу захисту порушеного права на увагу не заслуговують, адже між органом соціального захисту населення, до відання якого належить призначення і нарахування субсидій, та ПАТ "Рівнегаз" безпосередніх і прямих прав та обов'язків щодо споживання відповідачем природного газу не існує. Тому відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України позивач здійснює захист порушеного суб'єктивного цивільного права, не чекаючи на пред'явлення органом соціального захисту позову до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених грошових коштів.

Не можна погодитися і з твердженнями ОСОБА_1 про хибний розмір заборгованості.

Так, частини перша і друга ст. 614 ЦК України передбачають, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, у зобов'язальних правовідносинах діє принцип презумпції винуватості боржника. Оскільки ОСОБА_1 не спростував належними і переконливими доказами відсутності своєї вини у виникненні спірної заборгованості, тому його доводи про відсутність боргу є необґрунтованими.

Щодо покликань про неправомірність зафіксованих позивачем показників лічильника, то з ними тих самих міркувань колегія суддів не може.

Так, будь-яких доказів про наявність інших фактичних даних про заборгованість перед ПАТ "Рівнегаз" матеріали справи не містять, відповідач їх не надав, а апеляційним судом не було здобуто. Самі ж по собі твердження про існування інших показників лічильника є голослівними і не ствердженими жодними засобами доказування.

Окрім того, про необґрунтованість доводів відповідача свідчать обставини, що встановлені постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2013 року, якою йому відмовлено в задоволенні адміністративного позову до Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними і зобов'язання надати (відновити) субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 1 квітня 2012 року по 17 квітня 2013 року (а.с. 33-36).

Тобто ці обставини вказують, що протягом зазначеного часу відповідач неповністю оплачував вартість спожитого природного газу, вважаючи, що йому надана субсидія.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського районного суду від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: