У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5, комунального підприємства «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» Дніпропетровської міської ради, треті особи: управляння Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_6 про визнання рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_9 звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі рішення виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих від 27 лютого 1975 року № 102 ОСОБА_10 виділено для забудови земельну ділянку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

20 травня 1975 року на підставі вказаного рішення Придніпровська міська рада депутатів трудящих надала ОСОБА_10 дозвіл на проведення будівництва будинку із затвердженням технічної документації, а саме проекту № 3, узгодженого з Головним архітектором міста.

26 січня 1979 року житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 перейменовано на житловий будинок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 28 серпня 1987 року розглянуто та затверджено акт приймання індивідуального житлового будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, загальною площею 90,4 кв. м.

Житловий будинок, розташований на змеленій ділянці розміром 1002 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, належав ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Самарської районної ради депутатів м. Дніпропетровська від 02 грудня 1987 року та зареєстрованим в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації від 02.12.1987 року під № 1-76а.

17 червня 1983 року ОСОБА_10 склала на сина ОСОБА_9 заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-1020.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого за номером 1-2932, номер спадкової справи № 447/91, та виданого восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 листопада 1991 року, ОСОБА_9 успадкував жилий будинок, розташований на земельній ділянці розміром 1002 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21 травня 1998 року № 809 ОСОБА_11 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_2

14 липня 1998 року Головою Дніпропетровської міської ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_11 видано держаний акт (серія НОМЕР_3 (НОМЕР_4)) на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_2

17 жовтня 2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за реєстровим 1-2443 ОСОБА_6 отримала у власність земельну ділянку та домоволодіння, розташовані за адресою: АДРЕСА_2

22 жовтня 2012 року ОСОБА_9 звернувся до ТОВ «Градзем» із заявою на виконання геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

11 листопада 2012 року при складанні акта про встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_5 (суміжного землекористувача) з пропозицією підписати акт з встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі, однак отримав відмову, у зв'язку з тим, що межі його земельної ділянки не співпадають з межами зазначеними в державному акті (серія НОМЕР_3 (НОМЕР_4)) на право приватної власності на землю та, межі якої безпосередньо проходять і накладаються на будинок, розташований на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

У березні 2013 року ОСОБА_9 звернувся з письмовою заявою до Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області з проханням надати відомості щодо підстав набуття ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що межі земельної ділянки безпосередньо проходять та накладаються на будинок, розташований на суміжній земельній ділянці.

27 травня 2013 року на його адресу надійшла відповідь про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 в межах, зазначених на плані, була приватизована в 1998 році. У 2012 році, на підставі цивільно-правової угоди, право власності перейшло до іншого власника.

На момент прийняття рішення виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради про передачу у власність ОСОБА_11 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка знаходилася у користуванні ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих від 27 лютого 1975 року № 102 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з чим при вирішенні питання щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_11 порушено його права, оскільки він не може набути права власності та належним чином користуватися земельною ділянкою і згоди щодо погодження меж земельних ділянок не надавав.

На підставі викладеного, просив суд визнати частково недійсним рішення № 809 виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21 травня 1998 року про передачу земельної ділянки, площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_11 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним державний акт серія НОМЕР_3 (НОМЕР_4) від 14 липня 1998 року на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_2, виданого ОСОБА_11 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21 травня 1998 року № 809 та скасувати державну реєстрацію державного акта, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_5.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_4

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та порушення відповідачами його прав, оскільки надані рішення про дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці та архітектурний план, на якому схематично зображено розташування житлового будинку на земельній ділянці, не є відповідно рішенням про відведення земельної ділянки та планом, складеним землевпорядною організацією, а також правильно вважав, що посилання на рішення виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих від 27 лютого 1975 року № 102 «Про дозвіл будівництва індивідуального будинку замість старого по АДРЕСА_1 ОСОБА_10.» не є підтвердженням, що даній особі виділено земельну ділянку для забудови, оскільки в рішенні не міститься інформація про площу, межі та координати земельної ділянки.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк