Справа № 750/4226/16-ц Провадження № 22-ц/795/1655/2016 Головуючий у I інстанції -Рахманкулова І. П. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Страшного М.М.

при секретарі - Халимон Т.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача Матвієнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим договору іпотеки, зняття заборони відчуження нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.07.2016 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненим договору іпотеки, зняття заборони відчуження нерухомого майна - відмовлено, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Незаконність оскаржуваного рішення суду заявник обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири у власність банку було відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання на нього права власності за іпотеко держателем.

В скарзі заявник посилається, що банк пропустивши строк позовної давності на звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності, втратив можливість взагалі реалізувати своє суб»єктивне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30.11.2006 року між АКІБ „УкрСиббанк" та ОСОБА_4 було укладено договір про надання кредиту № 0, за умовами якого банк надав останньому кошти на споживчі потреби в розмірі 332000 грн., строком погашення не пізніше 29.11.2017 року.

30.11.2006 року в забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором, між АКІБ „УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру загальною площею 76,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07.04.2016 року (а.с. 5-7) в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про завернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири у власність позивача - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненим договору іпотеки, зняття заборони відчуження нерухомого майна, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав передбачених ЗУ «Про іпотеку» для припинення іпотечного договору позивачем не зазначено, а тому в задоволенні позову про визнання припиненим договору іпотеки слід відмовити, що тягне за собою і відмову в задоволенні вимог про зняття заборони відчуження нерухомого майна.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позову, позивач посилається на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2015 року, яке набрало законної сили. Підставами для відмови в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири у власність позивача, суд першої інстанції, з яким погодився, як апеляційний суд, так і суд касаційної інстанції, є пропуск позовної давність, про застосування наслідків якої заявлено стороною у справі, при цьому судами установлено, що початком перебігу позовної давності є 29.12.2010 року, а позов до суду було пред»явлено у серні 2015 року (а.с. 5-7).

Було встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.07.2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 30.11.2006 року № 0 в сумі 318178 грн. 57 коп. (по кредиту - 292160 грн., по прострочених відсотках 24125 грн. 03 коп., по пені за порушення строків повернення кредиту та процентів - 1893 грн. 54 коп.)

26.11.2010 року на адресу ОСОБА_4 та на адресу ОСОБА_1 АТ «УкрСиббанк» були направлені письмові вимоги, згідно з якими банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов»язань за кредитним договором, 29.11.2010 року вимога була отримана.

26.03.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленько А.М. виконавчий лист на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова про стягнення на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 30.11.2006 року № 0 в сумі 318178 грн. 57 коп. повернуто стягувачу за його письмовою заявою на підставі п. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.(а.с. 5-7).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ч. 1, 2 ст. 590 ЦК визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору .

Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов»язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 ЗУ "Про іпотеку").

Ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому немає підстав для припинення й іпотеки.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року № 6-125цс13, 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-153 цс 14.

П. 3 Договору іпотеки, передбачає, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Одним з випадків припинення іпотеки є повне виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором, визначеним в п.1.3. цього Договору.

Не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення доводи апеляційної скарги, щодо преюдиційності рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2015 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.10.2015 року, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо заборгованості станом на 11.08.2015 року у розмірі 718853,47 грн. на користь стягувача ПАТ Дельта Банк», яка складається, в тому числі з відсотків - 587 173,08 грн. за період 22.04.2009 року по 21.08.2015 року.

На підставі виконавчих листів № 2/750/2910/15 від 26.01.2016 року, щодо боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, було відкрито виконавчі провадження від 12.02.2016 року щодо стягнення заборгованості у розмірі 718853,47 грн. на користь стягувача ПАТ Дельта Банк» (а.с. 83-84).

Зазначені докази не були предметом дослідження в справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири у власність.

Враховуючи викладене, посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції, що при зверненні до суду з позовом ПАТ «Дельта Банк» посилалось на заборгованість станом на 11.08.2015 року у розмірі 1037032,04 грн., не спростовують правильності висновків суду, за наявності у кредитора права нараховувати проценти (основне зобов»язання), яке забезпечене іпотекою та з врахуванням рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.10.2015 року, що набрало законної сили та яке відповідно до ст. 14 ЦПК України є обов»язковим до виконання. Вказаним рішенням задоволені вимоги кредитора до боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо заборгованості станом на 11.08.2015 року, в тому числі і щодо основного зобов»язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу, разом з тим за змістом ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» припинення зобов'язання іпотеки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати, враховуючи викладене право підлягає судовому захисту за позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки ( п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК).

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються обставинами даної справи, не свідчать про порушення судом норм матеріального або процесуального закону та не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: