АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/528/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 державного технологічного університету, третя особа: ОСОБА_7 обласний комітет профспілки працівників освіти і науки України про визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заслухавши учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з вересня 2003 року працювала в ОСОБА_7 державному технологічному університеті, спочатку викладачем, а потім старшим викладачем. З цього часу вона неодноразово обиралася за конкурсом викладачем, старшим викладачем кафедри фінансів ОСОБА_7 державного технологічного університету, крім того виконувала обвязки заступника декана фінансово-економічного факультету. З нею, вже на посаді старшого викладача чотири рази укладалися контракти: з 22.11.2010 року по 31.08.2012 року, з 01.09.2012 року по 01.08.2013 року, з 02.09.2013 року по 31.08.2014 року та з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року.

Вказувала, що 31.08.2015 року її було звільнено у звязку із закінченням строку контракту згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. На новий строк контракт не був переукладений. Її не прийняли тимчасово на посаду старшого викладача до обрання за конкурсом.

Вважає своє звільнення незаконним і таким, що порушує її трудові права, оскільки Закон України «Про вищу освіту» не містить імперативного припису щодо обовязковості укладення контракту з такою категорією працівників як старший викладач кафедри фінансів.

Відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання або інтересів працівника.

Укладання контракту у випадках, прямо не передбачених законом, не допускається, оскільки це знижує рівень соціальної захищеності працівників і суперечить вимогам конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Верховною Радою України, порушує її основні норми як засобу реалізації конституційного права на працю.

Вказувала, що вона багаторазово проходила конкурсний відбір, неодноразово заохочувалася протягом всього часу роботи в університеті і претензій до її роботи з боку роботодавця щодо підвищення кваліфікації, організації навчального процесу, підготовки та оновлення методичного забезпечення навчального процесу не було.

Зазначала, що відповідно до ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк., однак відповідач при її звільненні порушив вимоги ст. 21, 23, 39-1 КЗпП України, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Просила суд поновити строк звернення до суду за захистом порушених трудових прав, визнавши причину пропуску строку поважною; визнати трудовий договір між нею та ОСОБА_7 державним технологічним університетом 01.09.2014 року таким, що укладений на невизначений строк; поновити її на роботі на посаді старшого викладача кафедри фінансів ОСОБА_7 державного технологічного університету; стягнути з ОСОБА_7 державного технологічного університету на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 8700 грн. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вказаним вимогам закону рішення суду відповідає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, виходив із того, що звільнення позивача у зв'язку із закінченням контракту відбулось без порушення норм чинного законодавства, тому відсутні підстави для поновлення її на роботі.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись за згодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору при укладенні контракту законом надано право сторонам самим установлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і додаткові підстави розірвання трудового договору.

Сфера застосування контракту визначається законами України. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановленого в контракті за угодою сторін.

Встановлено, що ОСОБА_6 з 01.09.2010 року перебувала з відповідачем ОСОБА_7 державним технологічним університетом в трудових відносинах, а саме з 01.09.2010 року була призначена на посаду старшого викладача тимчасово до обрання за конкурсом (наказ № 313-к від 01.09.2010 року), а з 22.11.2010 року по 31.08.2015 року на підставі строкових контрактів на посаді старшого викладача кафедри фінансів. (т. 1 а.с. 8-12)

Дані факти не заперечуються сторонами.

Зокрема, згідно контракту № 148 від 01.09.2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 державним технологічним університетом, ОСОБА_6 була призначена на посаду старшого викладача кафедри фінансів з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року. (т. 1 а.с. 53-54)

Наказом № 325-к від 19.08.2015 року ОСОБА_6 було звільнено з посади старшого викладача у звязку із закінченням строку контракту згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. (т. 1 а.с. 58-61)

При цьому, листом ректора ОСОБА_7 державного технологічного університету ОСОБА_8, ОСОБА_6 була повідомлена про наступне звільнення з посади, у звязку із закінченням терміну дії контракту, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Із вказаним листом ОСОБА_6 була ознайомлена 15 червня 2015 року, про що мається її підпис. (т. 1 а.с. 61)

Як визначено ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Можливість укладення контрактної форми трудового договору з науково-педагогічними працівниками встановлена і п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 р. N 744, яке було чинним на момент укладення з позивачем ОСОБА_6 контракту.

Таким чином, суд вірно встановив, що укладення зі ОСОБА_6 саме контракту, як різновиду трудового договору, не суперечить чинному законодавству України.

На контракту форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їх права, обовязки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність та додаткові підстави розірвання договору. (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-156цс12)

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

П. 5.2 вказаного Контракту визначено, що контракт припиняється після закінчення терміну дії Контракту. При цьому за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий термін.

Листом ректора ОСОБА_7 державного технологічного університету ОСОБА_8, ОСОБА_6 була повідомлена про наступне звільнення з посади, у звязку із закінченням терміну дії контракту, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Із вказаним листом ОСОБА_6 була ознайомлена 15 червня 2015 року, про що мається її підпис. (т. 1 а.с. 61)

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

З роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду трудових спорів" вбачається, що оскільки згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Таким чином, укладення контракту на строк з урахуванням ч. 3 ст. 21 КЗпП України підпадає під дію ч. 2 ст. 23 КЗпП України, що виключає при переукладенні контракту декілька разів застосування ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України.

З огляду на те, що між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 державним технологічним університетом укладено саме контракт, як різновид строкового трудового договору, він був укладений за згодою сторін на визначений строк і контрактом передбачено, що по закінченню дії його строку він перестає діяти, то суд прийшов до вірного висновку про відмову в позові за викладених в позовній заяві обставин.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, то в цій частині суд також правомірно відмовив.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 314; 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :