АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/882/15-ц Номер провадження 22-ц/786/231/16Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Хіль Л.М., Кузнєцової О.Ю.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб»єднання фермерських господарств «Еліта», ОСОБА_3

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрооб»єднання фермерських господарств «Еліта» про стягнення заборгованості по орендній платі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою посилаючись на те, що згідно договору оренди землі передала ТОВ АФГ «Еліта» в оренду належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщену на території Остап'ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Позивачка вказувала, що орендар не виплатив їй орендну плату за 2014 рік, яку просила стягнути з відповідача на її користь в сумі 3025,43 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в сумі 181525,80 грн., інфляційні витрати в сумі 78,66 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 24,87 грн., всього просили стягнути з відповідача 184654,76 грн. та судові витрати.

Під час розгляду справи, позивачка кілька разів змінювала розмір позовних вимог. Остаточно просила суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2014 рік в сумі 3025,43 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в сумі 878,28 грн., інфляційні витрати в сумі 450,18 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 45,51грн., всього просила стягнути з відповідача 4399,40 грн. та судові витрати (а.с. 40).

Рішенням Великобагачанського районного суду від 11 листопада 2015 року позов задоволений частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрооб'єднання фермерських господарств «Еліта» на користь ОСОБА_3 не виплачену орендну плату за землю в сумі 1722,91 грн., пеню в сумі 505,56 грн., інфляційні витрати в сумі 301,70 грн., 3 % річних від простроченої суми в сумі 25,76 грн., судові витрати в сумі 1303,53 грн., всього стягнуто 3859,46 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ АФГ «Еліта» прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилається на те, що відповідач зробив переплату орендної плати за попередні роки, тому відсутня заборгованість по орендній платі за 2014 рік. Окрім того, місцевим судом неправомірно, з грубим порушенням процесуального законодавства стягнуто судові витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 прохає рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що всупереч ст. 60 ЦПК України. Суд належним чином не дав правової оцінки зібраним у справі доказам, не зазначив, чому не прийняв їх до уваги.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про їх відхилення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,23 га, розташованої на території Остап'ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що підтверджується копією державного акту (а.с. 5).

ОСОБА_3 16 травня 2004 року уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Еліта» № 108 строком на 7 років починаючи з дати державної реєстрації, він діє до 31 грудня 2010 року. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,23 га, для виробництва сільськогосподарської продукції та розміщення відповідної виробничої інфраструктури. За договором орендар сплачує орендну плату в розмірі 1,5% від вартості земельної ділянки, яка становила на час укладення договору 26 543,61грн.

Даний договір був підписаний сторонами та зареєстрований у Великобагачанському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру 19 травня 2004 року.

10 вересня 2008 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ АГФ «Еліта» додаткову угоду, в якій вказано, що договір укладається на термін 5 років, починаючи з дати державної реєстрації цієї Додаткової угоди, за користування земельною ділянкою кожного року орендодавцю сплачується щорічно орендна плата в розмірі 5% вартості земельної ділянки. Додаткова угода зареєстрована 19 серпня 2009 року.

Колегія суддів не погоджується з доводами представника відповідача, що до 2013 року включно ТОВ АФГ «Еліта» переплачувала ОСОБА_3 орендну плату і ця переплата повинна бути врахована при визначенні орендної плати в 2014 році. Агрофірма орендну плату нарахувала і виплатила з урахуванням додаткової угоди. Місцевий суд вірно визначив, що це була не переплата орендної плати, а нарахування її згідно з додатковою угодою, тобто відповідач своїми діями визнав, що додаткова угода в частині нарахування орендної плати в розмірі 5% набрала законної сили з моменту її підписання.

31 жовтня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1185, згідно з якою з 1 січня 2012 року до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з урахуванням індексації) застосовується коефіцієнт 1,756, постановою були внесені зміни до п.19-1 Методики нормативної грошової оцінки земель.

Місцевим судом встановлено, що позивачці було нараховано і виплачено орендну плату як власнику земельної ділянки з 2008 по 2014 рік, відповідно: в 2008 році - 1627,08 грн., в 2009 році - 1627,08 грн., в 2010 році - 1722,91 грн., в 2011 році - 1722,91 грн., в 2012 році - 3025,43 грн., в 2013 році - 3025,43 грн., в 2014 році орендна плата не виплачувалася (а. с. 46). При цьому ТОВ АФГ « Еліта» самостійно збільшила розмір орендної плати, нараховувала і сплатила ОСОБА_3, застосувавши крім індексу інфляції коефіцієнт 1,756 при визначенні вартості земельного паю (земельної частки).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виплата орендної плати в збільшеному розмірі в 2012-2013 роках орендодавцю ОСОБА_3 не є переплатою орендної плати, а добровільним збільшенням орендарем її розміру за усною згодою між сторонами в зв»язку із збільшенням нормативно-грошової оцінки землі з застосуванням коефіцієнту, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів від 31.10.2011року, з чим орендодавці погодились та прийняли орендну плату в збільшеному розмірі без внесення змін до договору оренди.

Висновок суду про відсутність переплати орендної плати за 2012 та 2013 роки у ОСОБА_3 підтверджується матеріалами справи, і не спростовується наданим відповідачем доказами.

При визначенні розміру орендної плати за 2014 рік місцевий суд ґрунтував свій висновок тим, що Постанова Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 року про застосування коефіцієнта 1.756 до нормативно грошової оцінки земельної частки(паю) не є обовязковим, може бути застосована при внесенні змін до договору оренди та може застосовуватись при згоді сторін договору.

Місцевий суд вірно стягнув з орендаря на користь позивача не виплачену орендну плату за 2014 рік в розмірі 5% від вартості земельної ділянки, як передбачено додатковою угодою від 10.09.2008 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2004 року. Розмір орендної плати визначений без врахування коефіцієнта, оскільки про застосування коефіцієнта 1,756 при визначенні розміру орендної плати за 2014 рік сторони не дійшли згоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд вірно визнав, що ТОВ АФГ «Еліта» не виплатила позивачу орендну плату за 2014 рік та стягнув її в примусовому порядку, в розмірі 1722 грн.91 коп. Окрім того, вірно стягнув пеню, передбачену п. 4.11 Договору та суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційних скарг в цій частині висновків місцевого суду не спростували.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «АГФ «Еліта» щодо неправомірного стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.п. 47, 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов»язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

З матеріалів справи вбачається, що у справі інтереси позивачки представляє адвокат ОСОБА_4 на підставі ордера на надання правової допомоги. До ордера додано витяг з угоди на представництво інтересів ОСОБА_3 у даній цивільній справі, який підписаний сторонами (а.с. 14,15). Він приймав учать в судових засіданнях, робив запити в інтересах позивачки, надавав письмові пояснення у справі (а.с. 73, 74, 78).

В матеріалах справи також наявна довідка-розрахунок про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату разом з квитанцією ( а.с. 76,77).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд з урахуванням вищевказаних норм, вірно прийшов до висновків щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3. витрати на правову допомогу.

Рішення місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У ХВ А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб»єднання фермерських господарств «Еліта», ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_5

ОСОБА_6

З оригіналом згідно: