АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Лознян О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за аліментами та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року заяву задоволено та накладено арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати в повному обсязі.

Справа № 753/12281/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/619/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції взагалі не з'ясував кому саме належить квартира на яку був накладений арешт, не витребував у заявника будь яких доказів і не зрозуміло чим взагалі керувався при задоволенні заяви, оскільки вказана квартира відповідачу не належить, її власницею у повному обсязі є його матір ОСОБА_5, що підтверджується доданими документами.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за аліментами та пені.

18 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за аліментами та пені.

В заяві просила накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, що, з її слів, належить на праві сумісної власності ОСОБА_1, мотивуючи це тим, що невжиття вказаних заходів призведе до невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку про її обґрунтованість, на підставі доводів заяви та наданих матеріалів.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції постановив ухвалу, не забезпечивши повного і всебічно з'ясованих обставин справи.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Виходячи зі змісту п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що заявник вказує про те, що відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Разом з тим, жодного докази вказаної обставини матеріали справи не місять.

Доводи про забезпечення позову побудовані заявником виключно на її припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ЦПК України.

Крім того, заявник вказувала, що їй достовірно відомо, що вказана квартира була приватизована матір'ю відповідача до 2000 року на двох осіб.

Проте дане твердження спростовується наданими апелянтом доказами.

Так, згідно реєстраційного посвідчення від 25 квітня 1996 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_5 на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК «Взуттєвик-5» №65 від 13.03.1996р (а.с.52,57).

Одноособове право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру підтверджується також виданим Київським бюро технічної інвентаризації технічним паспортом від 18.04.1996р. (а.с.53-56).

Доказів того, що після 18.04.1996р. вказана квартира перейшла в сумісну власність ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_1, матеріали справи не містять та заявником надано не було.

Отже, суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, припустився неповноти з'ясування обставин, не перевірив наведених обставин та ухвалив передчасну ухвалу без належних обґрунтувань доказами, чим порушив порядок вирішення даного питання.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді