Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016 Справа №607/7729/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретарів судового засідання Грабської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 09.02.2011 року в розмірі 26900 доларів США, що еквівалентно курсу гривні.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.02.2011 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 29 600 доларів США, які останній зобов»язувався повернути у строк до 06.02.2012 року. Відповідач боргу за договором позики у встановлений строк не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором грошової позики.

Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи.

09 лютого 2011 року ОСОБА_2 склав розписку, в якій зазначив, що він позичає у ОСОБА_1 гроші в розмірі двадцять дев'ять тисяч шістсот доларів США (29 600 дол.) Зобов'язується віддати названу суму до 06.02.2012 року. Паспорт НОМЕР_4, виданий Тернопільським РВ УМВС України 20 квітня 2010 року, вул. Микулинецька, 39.

Відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що зобов'язань, взятих на себе згідно вище зазначеного договору позики грошових коштів, відповідач не виконав, грошові кошти не повернув.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України).

Із змісту ч.2 ст.192 ЦК України вбачається, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України).

Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 23 листопада 2016 року встановлений такий офіційний курс гривні до іноземних валют: 100 дол. США - 2565.8938 грн.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, оскільки в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 29600 доларів США, що еквівалентно 759 504,56 грн.

В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 3720,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.192, 533, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 110, 197, 212, 213, 214, 215, 223-226, 232-233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2) заборгованість за договором позики від 09 лютого 2011 року в розмірі 759 504 (сімсот п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот чотири) грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 3720 грн. 00 коп.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич