УХВАЛА

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми вкладу, відсотків за договором банківського вкладу, трьох відсотків річних та збитків від інфляції за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 листопада 2012 року між ним та публічним акціонерним товариством ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») було укладено договір банківського вкладу на строк до 6 травня 2013 року. На виконання умов договору він вніс в касу відповідача кошти у розмірі 74 473 грн, з умовою слати банком 21,5 % простих відсотків на загальну суму 8 005 грн 85 коп. У вказаний у договорі строк відповідач кошти не повернув і з дня закінчення строку дії договору відповідачем не нараховувались та не сплачувались проценти за користування депозитними коштами.

Позивач просив стягнути з відповідача суму вкладу за договором у розмірі 74 473 грн; відсотки за вказаним договором у розмірі 8 005 грн 85 коп.; 3 % річних у розмірі 3 505 грн 35 коп.; збитки від інфляції у розмірі 47 920 грн 21 коп.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3: суму вкладу за договором про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний»

від 6 листопада 2012 року у розмірі 74 473 грн; відсотки за вказаним договором у розмірі 8 005 грн 85 коп.; 3 % річних у розмірі 3 505 грн 35 коп.; збитки від інфляції у розмірі 47 920 грн 21 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та закрити провадження в справі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки внесені позивачем грошові кошти на його вимогу у визначений договором строк не повернуто, то це дає право позивачу на отримання суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів за весь час користування депозитними коштами, та збитків від інфляції.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому зазначив, що судом надана правильна правова оцінка доводам відповідача щодо вирішення аналогічних спірних правовідносин судом у іншому судовому провадженні, по якому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 5 листопада 2014 року позивачу у задоволенні позову відмовлено, яке судами апеляційної та касаційної інстанції залишено в силі.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 6 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу на строк до 6 травня 2013 року. На виконання умов договору ОСОБА_3 вніс в касу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти у розмірі 74 473 грн, з умовою сплати банком 21,5 % простих відсотків на загальну суму 8 005 грн 85 коп. У вказаний у договорі строк відповідач кошти не повернув і з дня закінчення строку дії договору відповідачем не нараховувались та не сплачувались проценти за користування депозитними коштами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За змістом зазначених норм процесуального права закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав для закриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що у 2014 році ОСОБА_3 уже звертався з такими самими вимогами до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з тих самих підстав й про стягнення того ж самого вкладу і рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 5 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено. Зазначав, що на час апеляційного оскарження існує два рішення різних судів, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому вважав, що, що ОСОБА_3 не може знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК Україниапеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив, зокрема, чи є рішення, яке набрало законної сили, тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

При цьому обмежився загальними фразами про те, що цим доводам районним судом надана правильна правова оцінка щодо вирішення аналогічних спірних правовідносин судом у іншому судовому провадженні, а вимоги позивача, розглянуті у цьому провадженні є різними, ніж ті, які розглянуті судами раніше. Які саме вимоги розглянуті судами раніше, апеляційний суд у судовому рішенні не навів й висновку про те, чи є вони тотожними з вимогами, розглянутими у цьому провадженні, не зробив. Отже, висновки суду про законність та обґрунтованість рішення районного суду є передчасними, ґрунтуються на припущеннях, що заборонено в силу ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик