17.10.2016 Справа № 363/238/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою ОСОБА_3 договірних зобовязань по сплаті коштів за наданий їй кредит, а тому порушує питання про стягнення в солідарному порядку з неї та поручителя ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 197 887,18 доларів США та пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 236 131 грн. 77 коп.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Відповідачка ОСОБА_3, будучи повідомленою про розгляд справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася. Представник відповідачки подав заяву про перенесення судового засідання у звязку з неможливістю прибути в судове засідання. Причини своєї неявки не виклав і поважності цього не обґрунтував.

Відповідач ОСОБА_4 в суді просив про відкладення судового засідання для надання часу для підготовки до участі в справі.

Оскільки сторона відповідачів систематично просить про перенесення судових засідань, в чергове судове засідання подала клопотання про це, коли провадження в справі відкрито з лютого 2015 року та сторони мали достатньо часу для підготовки до участі в справі, суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, а тому дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Чергове відкладення розгляду справи призведе до невиправданого затягування її вирішення.

Заяву представника відповідачки про відкладення розгляду справи суд до уваги не приймає, яка даних про конкретні причини, які позбавили представника можливості зявитися в судове засідання та докази на їх підтвердження не містить.

Відповідач ОСОБА_4 в суді позов визнав частково, не погоджувався з розміром нарахованих банком штрафних санкцій, який вважав значно завищеним.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких посилалася на те, що в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при підписанні кредитного договору їй не повідомлено про всі його умови, не надано детальний розпис загальної вартості кредиту та графік його погашення, що призвело до укладання договору на несправедливих для неї умовах, який суперечить принципу добросовісності внаслідок істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на погіршення становища споживача.

Крім того вважала завищеним розмір нарахованої банком пені, який згідно проведеного на замовлення ОСОБА_4 аудиторського дослідження має становили 186 482 грн. 04 коп.

Заслухавши відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, 15 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №09/П/79/2008-840 (далі кредитний договір), за яким остання зобовязалася повернути отримані грошові кошти в сумі 123 687 доларів США у строк до 14 лютого 2029 року (п.п. 1.1. та 1.4 кредитного договору), здійснюючи щомісячні виплати повернення кредиту до 10 числа поточного місяця, здійснюючи мінімальні платежі у розмірі 1 448 доларів США (п.п. 3.3.1 та 3.3.2 кредитного договору) разом зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 12,99% річних (п. 1.3.1 кредитного договору).

Згідно п. 1.2 кредитного договору цільовим використанням вказаного кредиту є придбання позичальником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позичальник уклав з банком договір іпотеки, предметом якого є вказана квартира.

Як передбачено п. 3.3.1 кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 1 448 доларів США.

Відповідно до вимог п. 4.3.3 та 4.3.4. кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку визначених кредитним договором та у випадку порушення виконання зобовязань сплатити банку штрафні санкції, визначені в договорі.

Згідно п. 5.2. кредитного договору у разі прострочення виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк визначений п. 3.3.3 договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

15 лютого 2007 року, з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 (далі поручитель) укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №09/П/79/2008-840 від 15 лютого 2008 року.

Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Як убачається з п. 2.1 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині).

На виконання кредитного договору позивач надав відповідачці ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 121 500 доларів США, що еквівалентно 613 575 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №222 від 15 лютого 2008 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором з січня 2009 року відповідачка сплачувала щомісячні платежі не в повному обсязі. Востаннє плату по кредиту ОСОБА_3 здійснено в листопаді 2012 року.

В подальшому відповідачка ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконувала.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки відмовлено.

Вказаний позов подано з підстав порушення банком при укладанні кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів» який не повідомив ОСОБА_3 повну інформацію про його умови та не повідомив орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року рішення Соломянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року залишено без змін.

У вказаній ухвалі Апеляційний суд м. Києва дійшов висновку, що перед укладенням кредитного договору ОСОБА_3 ознайомлена із загальними умовами кредитування та погодилась з ними, що вбачається з матеріалів кредитної справи, оригінал якої досліджено судом. Укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені, тобто банк надав, а ОСОБА_3 взяла кредит та зобов'язалась повернути його банку відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, за встановлених обставин не вбачається порушення прав саме позичальника за договором щодо ненадання їй банком повної інформації по умовах даного кредиту.

Як встановлено з пояснень відповідача в суді та вказаних судових рішень, у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором на предмет іпотеки вже звернуто стягнення.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відтак доводи відповідачки ОСОБА_3 про порушення її прав як споживача при укладанні кредитного договору спростовуються викладеним вище.

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню (правовий висновок Верховного Суду України в справі №6-2026цс15 постанова від 03 лютого 2016 року.).

Разом з тим, жодних доказів того, що згаданий кредитний договір у встановленому законом порядку визнано недійсним чи він втратив свою чинність суду не представлено.

Даних про те, що відповідачкою ОСОБА_3 подано позов про визнання вказаного кредитного договору недійсним, який задоволено, а рішенням суду про це набрало законної сили в справі немає.

Таким чином доводи відповідачки про недійсність кредитного договору є безпідставними і на відповідних доказах не ґрунтуються, на правильність зясування обставин справи і суть спірних правовідносин та прийняте на їх основі рішення по справі не впливають.

Що стосується доводів відповідачів про неправильний розрахунок пені за прострочення сплати кредиту, суд зазначає наступне.

Згідно аудиторської довідки АФ «ІНОП» від 09 вересня 2015 розмір пені за прострочення сплати кредиту має складати 186 482 грн. 04 коп.

Разом з тим, згідно п. 3 довідки в основу вказаного розрахунку розміру пені покладені відомості про суми та дати фактично здійснених платежів за кредитним договором надані ОСОБА_4

Розміри сум заборгованості по сплаті мінімальних платежів вказані в аудиторській довідці не відповідають розрахунку заборгованості за кредитним договором наданим банком.

Оскільки вихідні дані аудиторського розрахунку нічим не підтверджені, вказана довідка на увагу суду не заслуговує, яка на основі доказів не вмотивована та не обґрунтована і повністю спростовується поданим банком розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору.

Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обовязок боржника в разі порушення зобовязання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У разі солідарного обовязку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку в повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України.

З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобовязання разом із стягненням процентів та пені з відповідачів у солідарному порядку.

Таким чином, предявлений позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, зокрема: суми заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 08 грудня 2014 року та складається з:

-заборгованості по тілу кредиту в розмірі 121 939,15 доларів США, що еквівалентно 1 893 191 грн. 88 коп.,

-заборгованості по відсотках в розмірі 75 948,03 доларів США, що еквівалентно 1 179 147 грн. 09 коп.,

-пені за несвоєчасне виконання зобовязань по договору в розмірі 15 209,08 доларів США, що еквівалентно 236 131 грн. 74 коп., нарахованої за останні 12 місяців, що передують дню звернення до суду,

що в загальному розмірі становить 213 096,26 доларів США, що еквівалентно 3 308 470 грн. 74 коп. та сумнівів у суду не викликає.

У той же час ПАТ «КБ «Надра» має право на здійснення операцій в іноземній валюті, згідно банківської ліцензії №21 від 26 жовтня 1993 року та дозволу НБУ №21-2 від 23 серпня 2002 року у відповідності до вимог ст. 5 Декрету КМУ Про валютне регулювання.

Таким чином зазначений кредит правомірно наданий в іноземній валюті, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, як про це просить позивач, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід стягнути з відповідачів.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП-) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП-) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» суму заборгованості за кредитним договором №09/П/79/2008-840 від 15 лютого 2008 року у розмірі 197 887,18 доларів США, що еквівалентно 3 072 338 грн. 97 коп., пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 236 131 грн. 77 коп. та судовий збір в розмірі 3654 грн., а всього 3 312 124 (три мільйони триста дванадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 74 (сімдесят чотири) коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя