Справа № 226/3807/15-ц
Справа № 226/3807/15-ц
Провадження № 2/226/102/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обгрунтування якого вказала, що з 25.08.2010 року вона є наймачем двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. До 01.09.2010 року за вказаною адресою проживав відповідач, який є її колишнім чоловіком. З вересня 2010 року відповідач припинив з нею шлюбні відносини, за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11.10.2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. З 01.09.2010 року відповідач у спірній квартирі не проживає, фактично мешкає за адресою: м.Донецьк, Кіровський район, вул.Велика Північна, б.48. Реєстрація відповідача у квартирі позбавляє її права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги згідно постанови Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 року. Відповідач не виконує свої обовязки щодо участі у витратах на житлово-комунальні послуги та не відноситься до зазначеного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, та зняти його з реєстраційного обліку Димитровського міського відділу УМВС України Донецької області за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що квартиру отримала вона як молодий спеціаліст від виконавчого комітету Димитровської міської ради, ордер виписаний на її імя. Фактично у квартирі вона стала постійно проживати з 2013 року. На той час вона вдруге вийшла заміж та народила другу дитину. Старший син народжений у шлюбі з відповідачем. З другим чоловіком вона прожила у спірній квартирі приблизно півроку, він пішов з сімї. На теперішній час вона зареєстрована та мешкає з двома своїми синами у спірному житловому приміщенні. Відповідач після отримання квартири мешкав в ній невеликий час, потім пустив до неї квартирантів, а сам уїхав до м.Донецьк. Квартиранти комунальні послуги не сплачували, після їх виселення вона зайняла квартиру з сімєю. За весь цей час відповідач квартирою не цікавився, вона ніяким чином не перешкоджала його проживанню у вказаній квартирі.

Відповідачі ОСОБА_2 до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений відповідно до цивільно-процесуального законодавства.

Заслухавши порзивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, є комунальною власністю і на підставі ордеру на житлове приміщення № 359, виданого за рішенням викончого комітету Димитровської міської Ради № 374 від 21.07.2010 року передана у користування позивачу ОСОБА_1 Дана обставина підтверджується довідками приватного підприємства «Домінант-Сервіс» від 22.12.2015 року та комунального підприємства «Служба єдиного замовника» від 01.01.2016 року (а.с.5).

Відповідно до довідки приватного підприємства «Домінант-Сервіс» від 22.12.2015 року у вказаній квартирі зареєстровані з 25.08.2010 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якості основного наймача, з 25.08.2010 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, колишній чоловік позивача, з 25.08.2010 року - син позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та з 30.04.2013 року - син позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5).

Відповідно до акту приватного підприємства «Домінант-Сервіс» від 22.12.2015 року у складі комісії спеціалістів підприємства за участю сусідів будинку встановлено, що відповідач ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично не мешкає за вказаною адресою з 2011 року.

Допитана у суді свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона 40 років мешкає за адресою: м.Димитров, м-н «Западний», 57/31, на першому поверсі. У її підїзді на пятому поверсі приблизно останні три-чотири роки мешкає позивач їі судка ОСОБА_4 з двома синами. До ОСОБА_4 у квартирі мешкала інша молода сімя десь приблизно один рік. Десь до 2014 року з позивачем проживав чоловік, як його звати, їй невідомо. Чоловік покинув ОСОБА_4. Інших чоловіків, які б мешкали з ОСОБА_4, вона не бачила. ОСОБА_2 вона не знає.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона з 2013 року мешкає за адресою: м.Димитров, м-н «Западний», 57/43. У квартирі № 42 проживає ОСОБА_4 з двома синами двох і семи років. Коли вона заселилася у свою квартиру, позивач вже проживала з дітьми у своїй квартирі № 42. Ніяких чоловіків на той і на теперішній час з нею не проживало. ОСОБА_2 вона не знає і ніколи не бачила.

Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які регламентують правовідносини, що виникли з договору найма житлового приміщення.

Згідно за приписами ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана втратившою право користування житлом.

Як встановлено в суді, житлова квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, є комунальною власністю. Зясовуючи причини відсутності відповідача на спірній жилій площі щонайменше чотири роки, суд не встановив, що вони були поважні, тому вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що належать задоволенню.

Вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача є передчасною і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-1У зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 79, 81, 88, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі № 42 (сорок два) будинку № 57 (пятдесять сім) мікрорайону «Западний» у місті Димитров Донецької області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 16.02.2016 року.

Суддя Ж.Є.Редько