РІШЕННЯ

іменем України

"28" січня 2016 р. 145/1908/15-ц

2-о/145/19/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Тиврів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Довгополівка Тиврівського району Вінницької області помер його батько, ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3.1733 гектара, яка розташована на території Довгополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області і належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого Довгополівською сільською радою 26 грудня 2002 року, земельна ділянка площею 4.8329 гектара, яка розташована на території Довгополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області і належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого Довгополівською сільською радою 29 жовтня 2004 року та грошовий вклад, якій зберігається на рахунку в Тиврівському відділенні Ощадбанку.

За життя його батько розпорядився своїм майном, склавши заповіт на його користь, на день відкриття спадщини заповіт не змінений і не відмінений. Він бажає прийняти спадщину після смерті батька. Батько помер в віці 76 років. Він важко хворів, йому було важко самостійно забезпечувати свою життєдіяльність і він переїхав на постійне місце проживання до нього і проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_2, з 2005 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Він здійснював догляд за батьком та вів з ним спільне господарство, але не зареєструвався за місцем свого фактичного проживання.

На день смерті батька він проживав разом з ним і відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, так як не відмовився від неї протягом шестимісячного строку. Заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори він не подавав.

Нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як на день смерті батька він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлення даного факту йому необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька.

Просить постановити рішення, яким встановити факт його постійного проживання з ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 на день його смерті, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Довгополівка.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав, просить її задоволити з підстав, викладених у ній, пояснив, що його батько був онкохворий і його прооперували в 2005 році, батько занеміг і він жив біля нього до самої смерті.

Представник заінтересованої особи Довгополівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно, подав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, заявлені вимоги визнають повністю.

Суд, вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, тобто необхідною умовою прийняття спадщини спадкоємцем у разі неподання заяви нотаріусу про прийняття є постійне проживання із спадкодавцем на день його смерті.

Доводи заявника про те, що він постійно проживав із спадкодавцем, спростовуються показаннями свідків, допитаних в ході судового розгляду.

Свідок ОСОБА_3 дав показання про те, що заявник жив зі своїм батьком по одній вулиці. ОСОБА_2 хворів і його доглядав син ОСОБА_4, з батьком жив ще один син ОСОБА_5 і вони залишились проживати в хаті ОСОБА_2. ОСОБА_6 помер в 2015 році від інфаркту. ОСОБА_1 жив окремо в своїй хаті, на момент смерті він з батьком не жив, однак вони носили з дружиною їжу для батька. ОСОБА_5 із сім'єю купив времянку на АДРЕСА_3, в ту хату переїхала його теща, а ОСОБА_5 з сім'єю ще при житті знову перейшов жити до батька, оскільки батько був важко хворий. Жінка ОСОБА_5 - ОСОБА_9 на сьогоднішній день так і живе в хаті покійного ОСОБА_2 з дітьми - дочкою ОСОБА_10 та сином ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_12 дав показання про те, що він із заявником одружені на рідних сестрах. Заявник побудував хату на одній вулиці із батьком і там жив, а з батьком залишився проживати менший син ОСОБА_6 із сім'єю (дочкою і сином), на момент смерті батька з ним ніхто не жив. ОСОБА_1 жив саме ближче і допомагав батькові, але хто з ним жив він не знає. ОСОБА_1 точно з батьком не жив, мабуть жив ОСОБА_5.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявником не надано переконливих доказів постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 на день його смерті в АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 256, 259 ЦПК України, -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти діб.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.