АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство Житлово - експлуатаційне підприємство № 21 Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом їх вселення, зняття з реєстрації та виселення інших зареєстрованих осіб, зобовязання вчинити певні дії та визнання таким, що втратив право користування житлом та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство Житлово - експлуатаційне підприємство № 21 Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом їх вселення, зняття з реєстрації та виселення інших зареєстрованих осіб, зобовязання вчинити певні дії та визнання таким, що втратив право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року державним виконавцем вони були вселені до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, але вони не мають можливості там проживати, оскільки відповідачі в цьому їм чинять перешкоди, змінюючи замки на вхідних дверях та іншими діями перешкоджають проживати в квартирі. З приводу протиправних дій відповідачів, вони звертались до дільничного інспектора, однак так в квартиру і не потрапили. У грудні 1988 року, після одруження з ОСОБА_9, з дозволу всіх членів сімї, вона посилилась у спірну квартиру АДРЕСА_2. 18.03.1992 року народилась ОСОБА_3, яка з дня народження також проживала в спірній квартирі. Після розпаду сімї, у квітні 2004 року, ОСОБА_8 змусила їх залишити спірну квартиру, у звязку з чим вони вимушені були звернутись до суду за захистом своїх прав. Однак, після ухвалених рішень відповідачі продовжують чинити їм перешкоди, що унеможливлює їх вселення та проживання в квартирі. Також наголошували, що ні усної, ні письмової згоди на вселення в квартиру ОСОБА_5, її сина ОСОБА_10 та ОСОБА_6 вони не надавали, тому вважають, що вони повинні бути виселені з квартири та зняті з реєстрації. Окрім цього, зазначають, що ОСОБА_7 втратив право користування спірною квартирою, оскільки з 1992 року не проживає в ній, а постійно проживає зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_3. Посилаючись на ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України просили суд усунути ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітній дитині ОСОБА_4 перешкоди у користування квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевській у м. Дніпропетровську для реалізації права на визначення порядку користування зазначеною квартирою шляхом виселення з квартири ОСОБА_5, неповнолітньої дитини ОСОБА_10 та ОСОБА_6, зняття з реєстрації у квартирі ОСОБА_5 та неповнолітньої дитини ОСОБА_10 та вселення їх до квартири, зобовязати ОСОБА_8 надати ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевської у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_8, ОСОБА_6 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зазначили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в квартирі з 2004 року, коли після розлучення з її сином остання виїхала на постійне місце проживання до іншого чоловіка. Наголошує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі своїм малолітнім сином не проживають в квартирі, не сплачують комунальні платежі, не здійснюють поточний та капітальний ремонт квартири, не отримують кореспонденцію, їх особистих речей в квартирі не має, хоча перешкод в користуванні квартирою їм ніхто не чинить. Разом з цим, зазначали, що ОСОБА_6 постійно проживає в квартирі разом зі своєю родиною ОСОБА_5, та сином ОСОБА_10, він постійно несе поточні витрати на ремонт квартири, сплачує комунальні послуги, здійснює інші поточні витрати на утримання квартири, яка є єдиним його місцем проживання. Просили суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщення квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 та визнати за ОСОБА_6 право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 без письмової згоди ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство Житлово - експлуатаційне підприємство № 21 Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зняття з реєстрації та виселення інших зареєстрованих осіб, зобовязання вчинити певні дії та визнання таким, що втратив право користування житлом задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевської у м. Дніпропетровську шляхом вселення їх в квартиру.

Зобовязано ОСОБА_8 надати ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 31 березня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4,судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційний скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду змінити, задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити за наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, правнук ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, колишня невістка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 та правнук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Житлового ремонтно експлуатаційного підприємства Індустріального району» від 09.07.2015 року (а.с.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право користування квартирою № 21 у будинку № 75 по вул. С. Ковалевської в м. Дніпропетровську, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано право на їх примусове вселення до квартири АДРЕСА_5.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4 усунуто перешкоди в користуванні квартирою № 21 у будинку № 75 по вул. С. Ковалевської в м. Дніпропетровську шляхом їх вселення до цієї квартири та зобов'язано ОСОБА_8 видати їм ключі від її вхідних дверей.

Після винесення вищевказаних рішень позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, та її малолітня дитина ОСОБА_4, не змогли потрапити у спірну квартиру у зв'язку з відсутністю ключів від неї і перешкод зі сторони відповідачів, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_9, зверненнями ОСОБА_2 до правоохоронних органів із заявами про перешкоди у користуванні квартирою, які здійснюються відповідачами, та оспорювання відповідачами права позивачів на користування квартирою, що підтверджується зверненням відповідачів із зустрічною позовною заявою та обставинами встановленими рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2014 року (т.1 а.с. 44-47).

На підставі досліджених доказів районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою № 21 в будинку № 75 по вул. С. Ковалевської у м. Дніпропетровську шляхом вселення їх в квартиру та зобовязання ОСОБА_8 надати ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2.

Такий висновок суду повністю узгоджується з вимогами ст.64 ЖК України, та ч. 3 ст. 61 ЦПК України

Рішення суду в частині відмови у задоволені зустрічного позову сторонами спору не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, в частині визнання ОСОБА_7 таким, що втратив право користування спірною квартирою, районний суд правильно та обґрунтовано прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги не доведені суду належними та допустимими доказами.

Крім того, відповідачка ОСОБА_8, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції стверджувала суду, що ОСОБА_7 постійно проживає у спірні квартирі, там знаходяться його особисті речі, а тому підстав для визнання його особою, що втратила право користування спірною квартирою немає, як немає правових підстав визначених ст.9 ЖК України, та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_10, згоду на проживання яких було надано основним квартиронаймачем, а саме ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки доказам, які на думку апелянта, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_7 не проживає в спірній квартирі більш 6 місяців, а тому його потрібно визнати таким, що втратив право користування квартирою № 21 в будинку № 75 по вул.С.Ковалевської у м.Дніпропетровську, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, а відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд позбавлений можливості надавати переоцінку доказам, які були оцінені судом першої інстанції без процесуальних порушень.

Інші доводи апеляційної скарги не містять правового обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції, та в цілому повторюють доводи, що були викладені Позивачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування позовної заяви та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції цих норм, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: