Номер провадження: 22-ц/785/6125/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Гірняк Л.А.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 29 лютого 2016 року , -

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.

29 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року вищевказану заяву задоволено.

Накладено арешт на транспортні засоби, що належать ОСОБА_3:

- автомобіль НОМЕР_1;

- причеп «РАСТОN» р/н НОМЕР_2;

- причеп «ASCO» р/н НОМЕР_3;

- автомобіль НОМЕР_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на них, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч.1, 6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з виділених матеріалів справи вбачається , що у січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя та просив, зокрема визнати за позивачем право власності на автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_5, причеп трейлер, держ номер НОМЕР_6 , причеп «ASCO» р/н НОМЕР_3, автомобіль НОМЕР_4.

Таким чином ,предметом спору є вищенаведене рухоме майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу.

Колегія суддів, з врахуванням розяснень Постанови ПВСУ від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та визначив, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам ст. 151-152 ЦПК України в частині вимог про накладення арешту на спірне рухоме майно, оскільки одним із позовних вимог позивача є визнання права власності на спірне рухоме майно , та спір стосується саме вищенаведеного рухомого майна .

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову , суд першої інстанції вірно посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що вартість майна на яке було накладено арешт значно перевищує заявлену позивачем суму не заслуговують на увагу , оскільки позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 218, п.1 ч.2 ст.307, п.1ч.1 ст.312,ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6