Категорія 23Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Вавшка В.С., Іващука В.А.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника Вінницької міської ради ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року по справі за позовом ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» до Вінницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, Приватного торговельно-посередницького малого підприємства «Едельвейс» про визнання недійсним договору оренди, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2015 року ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» звернулось в суд з вищевказаним позовом.

Ухвалою суду від 10.11.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача по клопотанню представника позивача було притягнуте ПТП МП «Едельвейс».

Позов мотивовано тим, що 10.01.2012 року між Вінницькою міською радою, як орендодавцем, та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ПТП МП «Едельвейс», як орендарями, укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0526га по вул. Воїнів Інтернаціоналістів,14-а в м. Вінниці, зареєстрований за №00231 22.02.2012 року.

Згідно п.8 зазначеного договору оренди земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для комерційних потреб (обслуговування існуючої нежитлової будівлі, торгівельний комплекс та офіси).

Даний договір оренди, на думку позивача, слід визнати недійсним і таким, що суперечить вимогам ст.ст.120,124,134 ЗК України, оскільки частина орендарів, а саме: ПТП МП «Едельвейс», ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_19, з якими міська рада заключила договір оренди, не являються співвласниками нежитлової будівлі торговельного комплексу по вул. Воїнів Інтернаціоналістів,14-а, на що вказують рішення Вінницького міського суду від 15.10.2013 року, від 28.05.2014 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09.12.2014 року і від 02.07.2014 року, які набули законної сили і якими визнано недійсними договори купівлі-продажу частки в зазначеному торговельному комплексі та офісі, а отже ці відповідачі не набули права користування земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування.

Крім того, з спірного договору оренди вбачається, що невідємними його частинами є лише кадастровий план земельної ділянки, розрахунок орендної плати, акт приймання передачі обєкта оренди. Тобто, в порушення ст.15 Закону України «Про оренду землі» спірний договір оренди укладений без плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду та акту визначення меж земельної ділянки в натурі, тобто фактично орендодавцем не була визначена конкретна земельна ділянка, яка передається в оренду, що свідчить про відсутність в договорі такої істотної умови, як обєкт оренди. Також зазначеним договором оренди невизначено частки, в яких до орендарів переходить право користування земельною ділянкою, що, на думку позивача, унеможливлює визначення порядку та частку сплати орендної плати кожним з орендарів і суперечить нормам законодавства.

Позивач вважає, що має право звертатись до суду з позовом щодо визнання договору оренди недійсним, оскільки 20.09.2006 року між ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» (замовник), ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «ДЛД» (генпідрядник) та ТОВ «НБК» (субпідрядник) укладено договір №20/09-001, предметом якого є будівництво торговельно-офісного центру по вул. Воїнів Інтернаціоналістів,14-а в м. Вінниці з інженерними мережами та благоустроєм земельної ділянки відповідно до проектно-кошторисної документації і товариство зобовязання по даному договору повністю виконало, перерахувавши на рахунок ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «ДЛД» грошові кошти в сумі 3976000 грн., в звязку з чим ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» набуло майнові права на обєкт будівництва у вигляді торгівельно-офісного центру по вул. Воїнів Інтернаціоналістів,14-а в м. Вінниці і, відповідно, має право на отримання земельної ділянки необхідної для обслуговування зазначеного торгівельно-офісного центру.

Тому позивач просив визнати вищезазначений договір оренди недійсним, як такий, що порушує його права.

Рішенням Вінницького міського суду від 18 листопада 2015 року в задоволенні позову ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» задоволити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2012 р. між Вінницькою міською радою, як орендодавцем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та приватним торговельно-посередницьким малим підприємством «Едельвейс», як орендарями укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0526 га по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14-а, зареєстрований за №00231 22.02.2012 р.

17.01.2014 р. між сторонами укладена угода про внесення змін до зазначеного договору оренди.

Позивач вважає, що даний договір оренди повинен бути визнаний недійсним, оскільки в ньому відсутні істотні умови передбачені ст.15 ЗУ «Про оренду землі» і він укладений без плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду та акту визначення меж земельної ділянки в натурі, тобто фактично орендодавцем не була визначена конкретна земельна ділянка, яка передається в оренду, що свідчить про відсутність в договорі оренди такої істотної умови, як обєкт оренди.

Зазначене спростовуються наступним.

Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та її відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючи обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним відповідно до закону. Невід'ємною частиною договору оренди землі є : план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання - передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим законом.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що спірний договір оренди земельної ділянки не містить усіх, передбачених статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» істотних умов, зокрема плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду та акту визначення меж земельної ділянки в натурі.

Разом з тим, як зазначає сам позивач і що відповідає дійсності спірний договір оренди пройшов державну реєстрацію і зареєстрований за №00231 22.02.2012 р.

Оцінюючи відповідність спірного договору оренди вимогам законодавства, суд враховує, що в розділі І договору визначений предмет договору, а саме земельна ділянка яка знаходиться за адресою: м.Вінниця вулиця В.Інтернаціоналістів, 14а і дана земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку; що в договорі оренди визначена мета використання земельної ділянки; термін договору оренди на 15 років, розмір орендної плати, умови використання земельної ділянки і умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, умови повернення земельної ділянки, обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, права сторін, зміна умов договору і припинення його дії, прикінцеві положення. Фактично умови договору оренди відповідають умовам визначеним в ст.. 15 Закону України «Про оренду землі», сторонами договору оренди досягнуто згоди з усіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», про відсутність яких у договорі стверджував позивач, а тому підстав для застосування ч.2 цієї статті щодо визначення договору оренди недійсним немає.

Відсутність в договорі оренди меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) само пособі не може слугувати підставою для визнання договору оренди недійсним відповідно до ч.2 ст.15 ЗУ «Про оренду землі», на що звернув увагу Верховний Суд України в постанові від 14.05.2014 р.

Позивач стверджує, що має право оскаржувати зазначений договір оренди як особа, яка володіє майновими правами на об'єкт нерухомості - торгівельно-офісний центр по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14-а, в м. Вінниці і яка має право на отримання земельної ділянки, необхідної для обслуговування зазначеного торгівельно-офісного центру, тому що спірний договір оренди порушує його права.

Але колегія суддів прийшла до висновку, що у позивача відсутнє майнове право на об'єкт будівництва, яка підлягає судовому захисту, оскільки що договір № 20/09-001 від 20.09.2006 року не може слугувати належною підставою виникнення у позивача майнових прав на об'єкт будівництва, оскільки жодним чином не виконаний з боку ТОВ «ВКФ «ДЛД» та лише частково виконаний з боку позивача.

Верховний суд України в постанові від 15.05.2013р. у справі № б-ЗбцсІЗ висловив правову позицію, згідно якій визначив, що «майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому».

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.12.2009р., справа «ОСОБА_20 проти України» (Заява №10911/05), в п. 49 зазначив: «майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. Отже, дана судова практика свідчить про те, що майнове право може виникати виключно на законних підставах.

Під законними підставами слід розуміти ті, які передбачені законодавством.

Так, дійсно, уклавши договір підряду, апелянт очікував отримання в майбутньому права власності на об'єкт нерухомості.

Стаття 875 ЦК України визначає загальні вимоги до договору будівельного підряду, зокрема «за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно - кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договором № 20/09 від 20.09.2006р. були встановлені вимоги щодо забезпечення та організації отримання необхідної документації та прав на землю для здійснення будівництва.

Втім, жодною умовою договору не передбачено надання саме ТОВ «ВКФ «ДЛД» земельної ділянки та замовлення і виготовлення проектно-кошторисної документації, а відтак, виходячи з приписів ст. 875 ЦК України, даний обов'язок покладався на ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», який його взагалі не виконував.

Таким чином, як у замовника - ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», так і у підрядника -ТОВ «ВКФ «ДЛД» були відсутні будь-які права на земельну ділянку, проектно - кошторисна та дозвільна документація, що виключає законність здійснення капітального будівництва і, як наслідок, - законність набуття майнових прав на об'єкт нерухомості.

Норми ст. 876 ЦК України визначають, що «власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором».

При цьому, ст. 876 ЦК України кореспондується з ст. 331 ч.ч. 1, 2 ЦК України, якою встановлено, що «до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна)».

За таких обставин суть майнового права позивача полягає у можливій наявності у нього прав власності на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

Таким чином, у ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» наявні майнові права, з урахуванням проведення 100% оплати, виключно на матеріали, обладнання тощо.

Наведені апелянтом доводи не можуть слугувати підставою для визнання недійсним договору, з наступних причин.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року розглянув справу N9 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Жодних прав (в тому числі і майнових) на будівлю, яка належить відповідачам апелянт ніколи не набував.

За таких обставин у апелянта відсутнє порушене право, яке підлягає судовому захисту.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: В.С. Вашко

/підписи/ ОСОБА_21

з оригіналом вірно: