У х в а л а

іменем україни

08 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення в квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його син ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2014 року розірвано.

02 листопада 2011 року ОСОБА_3 зареєструвалася у належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

30 травня 2013 року у квартирі також було зареєстровано дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружнє життя у його сина - ОСОБА_5 з відповідачем не склалося, тому остання 31 грудня 2013 року добровільно з дитиною виїхала з квартири для подальшого проживання у своїх батьків, де мешкає до цього часу.

Позивач просив визнати ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення в квартиру, посилалась на те, що з січня 2014 року вона фактично припинила шлюбні відносини з ОСОБА_5 Останній вигнав її з дитиною зі спірної квартири, у зв'язку з чим вона переїхала проживати до своїх батьків, де мешкає по теперішній час.

Просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її та малолітньої дитини ОСОБА_4 у дане житло.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про її виселення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Таку ж норму містить також стаття 405 ЦК України.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_2 є власником квартири в якій проживали його син, ОСОБА_3 та їх неповнолітній син ОСОБА_4 Із січня 2014 року його син з невісткою припинили шлюбні відносини і вона переїхала разом із сином проживати до своїх батьків, що підтверджується встановленими рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2014 року фактами. ОСОБА_3 втратила право на користування цим житлом оскільки була відсутня в спірній квартирі без поважних причин понад один рік. Доказів того, що ОСОБА_2, ОСОБА_5 чинять їй перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_3 не надано.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо малолітнього - ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення апеляційний суд з урахуванням ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 4 ст. 29 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цієї частини позовних вимог ОСОБА_2, оскільки дитина має право користування житловим приміщенням нарівні з батьками, а судами встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір'ю за іншою адресою.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року в частині залишення без змін апеляційним судом ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року в частині залишення без змін рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова