Справа № 323/33/16-ц
№ провадження 2/323/155/16
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

28.03.2016 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області в складі судді Плечищевої О.В., при секретарі Свириденко О.С., за участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенське» в особі директора ОСОБА_3, треті особи: Управління Держземагенства в Пологівському районі Запорізької області, Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди землі припиненим у звязку з закінченням строку, визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди та зобовязання повернути земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 7,9307 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, що підтверджується Державним актом.

В 2007 році між нею та ТОВ «Преображенське» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 25.01.2007 року, строком на пять років, тобто до 25.01.2012 року, і на підставі акту прийому передачу обєкта оренди (земельної ділянки), що є невідємною частиною договору від цього ж числа, була передана відповідачу, а також підписано акт визначення меж земельної ділянки.

Як зазначає позивач, відносини щодо оренди землі розпочались після підписання договору оренди та передачі земельної ділянки в користування ТОВ «Преображенське», з цього часу земельна ділянка почала перебувати в оренді у відповідача.

В звязку з виконанням позивачем в повному обсязі зобовязань та після закінчення строку дії договору, на який його було укладено, ОСОБА_2 звернулася до відповідача з вимогою повернути їй земельну ділянку, однак отримала відмову, в звязку з тим, що договір є чинним, оскільки відповідач зареєстрував його в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» не в момент підписання, а лише 10.12.2007 року.

Наполягаючи на своєму, ОСОБА_2 продовжувала вимагати від відповідача повернути землю, в свою чергу, відповідач повідомив їй, що договір можна припинити лише шляхом укладення додаткової угоди до договору, яка має бути підписана особисто нею, яку вона і підписала не ознайомившись. Пізніше стало відомо про те, що позивач підписала угоду не про припинення старого договору оренди, а про внесення змін до договору, в частині зміни строку, який було збільшено до 10 років.

Зважаючи на норми ЦК України, ЗУ «Про оренду землі», Земельного кодексу України, позивач вважає, що моментом вчинення правочину (укладення договору) вважається момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, тобто 25.01.2007 року, а оскільки між нею та ТОВ «Преображенське» визначено строк дії договору на 5 років, то починаючи з 25.01.2007 року термін дії договору закінчився 25.01.2012 року, а тому позиція відповідача про те, що моментом укладання договору оренди є дата його державної реєстрації є помилковою, а отже договір оренди землі припинив свою дію 25 січня 2012 року.

Відповідно і додаткова угода про внесення змін до договору оренди землі від 25.01.2007 року, що зареєстрована у відділі Держкомзему в Оріхівському районі Запорізької області 25.05.2012 року № 01776 була укладена в момент, коли договір оренди землі вже втратив чинність та відповідно сторони договору вже не були поєднані між собою відносинами, повязаними з орендою землі, що вказує на недійсність такої угоди, оскільки внесення змін до договорів, які припинили свою дію суперечить правовій природі виникнення або зміни прав та обовязків, встановлених ст.203, 215 ЦК України, а тому такі додаткові угоди є недійсними.

Позивач прохає визнати договір оренди землі, укладений 25.01.2007 року між нею та ТОВ «Преображенське», в особі директора ОСОБА_3 з іншої сторони, на земельну ділянку, площею 7,9307 га, зареєстрований в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» 10.12.2007 року за № 73 припиненим,в звязку із закінченням строку, на який його було укладено, а також визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 25.01.2012 року, яка зареєстрована в відділі Держкомзему в Оріхівському районі Запорізької області 25.05.2012 року за № 01776, скасувати державну реєстрацію додаткової угоди та зобовязати ТОВ «Преображенське» повернути їй земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, прохає задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог позивача, прохає відмовити в їх задоволенні.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, раніше до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, загальною площею 7,9309 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЗП № 171141, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36 від 25.01.2007 року (а.с.5).

25.01.2007 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Преображенське» в особі директора ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, строком на пять років, який зареєстрований у Оріхівському районному відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 10.12.2007 року за № 73 ( а.с. 6-7).

Відповідно до акту прийому передачі обєкта оренди ( земельної ділянки) за договором оренди від 25.01.2007 року позивачем була передана орендарю земельна ділянка, яка належить їй на праві власності і актом від 25.01.2007 року було визначено межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.8,9).

На підставі додаткової угоди від 24.04.2012 року до договору оренди землі, оригінал якої було витребувано судом, ОСОБА_2 та ТОВ «Преображенське», в особі директора ОСОБА_3, вирішили внести зміни в договір оренди землі, зареєстрований в Оріхівському районному відділі Запорізької районної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 10.12.2007 року, в частині строку дії договору, а саме в п.9 договору зазначено, що він укладений строком на 10 (десять років) (а.с.10).

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства, а відповідно до ст. 16 цього закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Стаття 17 ЗУ «Про оренду землі» передбачає, що обєкт за договором оренди землі вважаєтьсяпереданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права

оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Відповідно до ст. 125 ЗК Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону «Про оренду землі» до 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводилась територіальними органами земельних ресурсів.

Слід зазначити, що в період з 2007 року до 2010 рік реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 р. № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 р. за № 641/7962.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Кодексу (у редакції до 01.01.2013 р.) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Виходячи із положень п.3 ст. 640 ЦК України, яка визначає загальні підстави моменту укладення договорів, встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком будь-кого договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Разом із тим дана норма визначає, що договір набирає чинності з моменту його укладення .

Ст. 20 Закону України „Про оренду землі передбачено державну реєстрацію договору оренди землі, крім того відповідно до ст.18 цього ж закону, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки згідно п. 2 ст. 125 ЗК України встановлюється, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації, а згідно п. 3 цієї ж статті, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється, то здійснити свої права на земельну ділянку субєкт, на користь якого прийнято

рішення відповідного органу виконавчої влади, не може до отримання зареєстровано у встановленому порядку договору оренди.

Отже, якщо враховувати вищенаведене, то початок відліку терміну дії договору оренди слід вести з початку того часу, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до умов договору оренди тобто після факту моменту його укладення, таким моментом є момент державної реєстрації.

Зважаючи на дані положення законодавства та матеріали справи, договір оренди земельної ділянки між сторонами є укладеним виключно з моменту його державної реєстрації, тобто з 10.12.2007 року, а відповідно до положень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому без такої реєстрації вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до п.8 договору оренди землі даний договір укладено на 5 років , а за п.49 договору оренди землі, укладеного між сторонами , визначено, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації, тобто з 10.12.2007 року.

Згідно ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

За ст. 32 цього самого Закону на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України позивач та представник позивача не надали суду належних та допустимих доказів того, що в момент підписання нею додаткової угоди до договору оренди землі від 25.01.2007 року, вона не знала що підписує саме угоду, а також про те, що відповідач не дав змоги їй з нею ознайомитись. Окрім того на підставі довідки, яка була надана ТОВ «Преображенське», позивач ОСОБА_2 з моменту укладення додаткової угоди і до сьогоднішнього часу кожен рік отримувала від відповідача орендну плату у збільшеному розмірі, ніж було встановлено договором оренди землі, відповідно до її умов, про що не заперечував в судовому засіданні представник позивача.

Виходячи з суті позовних вимог позивача, яка прохає визнати припиненим договір оренди саме з підстав закінчення строку та визнати недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, відсутності інших вимог та доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем своїх зобов'язань як за договором, так і за законом, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Зважаючи на положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору оренди землі припиненим з підстав закінчення строку його дії не підлягають до задоволення, оскільки договір оренди землі набуває чинності після досягнення домовленості щодо всіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації, а з врахуванням того, що домовленість сторін та підписання договору оренди землі відбулася в один період, державна реєстрація в інший пізніший період, то умови та домовленості сторін, викладені у договорі, набули чинності тільки після державної реєстрації цього договору 10.12.2007 року, і на той строк, про який сторони домовились, тобто з моменту державної реєстрації на 5 років.

При цьому суд критично ставиться до тверджень представна позивача відносно моменту укладення договору та моменту вчинення правочину, яким необхідно вважати момент, коли

сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто момент підписання договору 25.01.2007 року, оскільки суд вважає, що використані ними витяги з законодавства та судової практики на обґрунтування своїх вимог, "вирвані" з контексту та тлумачені на їх користь, тому не можуть бути прийняті судом до уваги та покладеними в основу судового рішення.

Зважаючи на дані обставини, суд приходить до висновку, що підстав для визнання припиненим договору оренди землі між сторонами з підстав закінчення строку його дії та визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі не існує, а даний договір діє протягом 10 років, відповідно до додаткової угоди з моменту державної реєстрації, про що і досягнули згоди сторони в укладеному договорі, а тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі та зобовязання повернути позивачу земельну ділянку, то вони до задоволення не підлягають, оскільки відповідач правомірно користується спірною земельною ділянкою.

Розглядаючи заяву позивача про поновлення строку позовної давності, суд вважає, що позивач не пропустила строк звернення до суду за захистом порушеного права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 631, 640 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст.ст.6, 13,16, 17, 18, 20, 31 ЗУ «Про оренду землі», ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенське» в особі директора ОСОБА_3, треті особи: Управління Держземагенства в Пологівському районі Запорізької області, Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди землі припиненим у звязку з закінченням строку, визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди та зобовязання повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Плечищева О.В.