Справа № 755/4400/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В. П.

з секретарем Красновою І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Мотивувала свої вимоги тим, що є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Право власності на квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу квартири № 2852 від 09.12.2011 року. Відповідач по справі колишній чоловік позивача. Відповідач по справі зареєстрований у спірній квартирі, однак з 01.01.2015 року і по теперішній час не проживає у ній. Таким чином позивач змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача в квартирі не проживає, що спричиняє позивачу значні матеріальні збитки. Крім того реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачу на праві власності перешкоджає в реалізації її цивільних прав як власника житла.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Додатково пояснили, що відповідач в спірні квартирі не проживає з 0101.2015 року та на даний час місце його перебування не відоме, дані обставини підтверджуються доказами, які долучені до матеріалів справи.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі та просили відмовити в задоволенні даного позову. Додатково пояснили, що позивач чинить перешкоди відповідачу, щодо проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 не впускає до квартири, у зв'язку з чим відповідач змушений проживати у різних місцях та не має постійного місця проживання. Разом з тим, відповідач визнав той факт, що на даний час не проживає в спірній квартирі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Право власності на квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу квартири № 2852 від 09.12.2011 року.(а.с. 15, 16-17).

Відповідно до довідки Форми № 3 від 17.02.2016 року виданої Комунальнирм концерном «Центр комунального сервісу» в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2.(а.с. 18).

Відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає з 14 січня 2015 року та відсутні його речі особистої гігієни, що підтверджується Актом обстеження. (а.с. 77).

Необхідність визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивач обгрунтовує порушенням її права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та необхідність сплачувати за житлово-комунальні послуги.

Суд з даними твердження позивача погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлених строків. В разу їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірності поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з- матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2015 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення - відмовлено.(а.с. 80-82).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2015 року скасовано, а позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року - скасовано, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2015 року - залишено в силі.(а.с. 85-86).

Дані рішення набрали законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач дійсно на даний час не проживає за адресою своєї реєстрації АДРЕСА_1 оскільки позивач чинить перешкоди у проживанні ОСОБА_2 через постійні сімейні сварки, що виникають з приводу дітей та права власності на спірну квартиру, що підтверджується листами Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Управління поліції у Дніпровському районі м. Києва, які долучені до матеріалів справи.

Разом з тим відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання своїх дітей, які проживають разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року.

Також на даний час в провадженні Дніпровського районного суду перебуває цивільна справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного нажитого майна до якого входить квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у зв'язку з чим суд вбачає спір між сторонами про право власності на дану квартиру, що унеможливлює визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

У пункті 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надано роз'яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На даний час між позивачем та відповдачем існують спори майнового характеру де предметом спору є також спірна квартира №25.

Також як встановлено в судовому, що відповідач ОСОБА_2 не може користуватися спірним житловим приміщенням ( проживати в ньому) завдяки діям позивача ОСОБА_1 крім того у відповідача на даний час відсутнє інше житло в м.Києві де б відповідач ОСОБА_2 мав би змогу проживати.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 386, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, Житлового кодексу УРСР, п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України",ст.ст.10, 57, 58, 60, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: