Справа № 460/1663/12 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/526/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Зверхановської Л.Д.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, треті особи виконавчий комітет Яворівської міської ради, Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області про зобов"язання усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом демонтажу збудованого дерев"яного будинку по вул. Загаєвича, 36 в м. Яворові Львівської області.

Оскаржуваним рішенням в задоволені позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки та житлового будинку, що межує із земельною ділянкою відповідача, який на підставі рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради про надання дозволу на проведення капітального ремонту розпочав реконструкцію свого житлового будинку без належно оформленої проектної та містобудівної документації, з порушенням прав суміжних землекористувачів, з недотриманням санітарних, протипожежних та містобудівних вимог. Після прийняття рішення про відміну дозволу на проведення капітального ремонту відповідач на підставі нечинного рішення розробив проект на реконструкцію, який у встановленому порядку не був погоджений компетентними органами та на місці старого будинку самочинно збудував новий будинок. Незаконне будівництво перешкоджає йому у проведенні ремонту його житлового будинку, атмосферні опади з будинку відповідача стікають на його земельну ділянку під його будинок, вікно його будинку є повністю затіненим житловим будинком відповідача. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою висновок судової будівельно - технічної експертизи №269 від 25.08.2015 року, з якого вбачається, що проект на реконструкцію житлового будинку №36 по вул. Загаєвича в м. Яворів Львівської області, виготовлений Львівським філіалом Державного науково - дослідного та проектувально - вишукувального інституту "НДІ Проектреконструкції", виготовлений з порушенням п. 1 додатку 3.1. та п. 3.25 ДБН 360-92 "Містобудування і планування міських і сільських поселень". З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зобов"язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом демонтажу збудованого дерев"яного будинку по вул. Загаєвича, 36 в м. Яворові Львівської області та стягнути з нього судові витрати та кошти за проведення судової будівельно - технічної експертизи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55 Конституції України).

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необгрутованими, не підтверджені належними доказами, твердження позивача на обгрунтування заявлених позовних вимог грунтується на припущеннях, розглядом справи доведено, що відповідач під час проведення реконструкції свого житлового будинку усунув допущені порушення та в подальшому дотримався вимог чинного законодавства, відповідно здійснена відповідачем реконструкція не являється самочинним будівництвом та не порушує права позивача щодо користування та розпорядженням своїм майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та стверджується відповідними документами, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0698 га по вул. Загаєвича, 38 у м. Яворові Львівської області, на якій знаходиться житловий будинок загальною площею 45,4 кв.м, а ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0304 га по вул. Загаєвича, 36 у м. Яворові Львівської області, на якій знаходився належний йому на праві власності житловий будинок загальною площею 34,7 кв.м. Земельні ділянки межують між собою, позивач та відповідач є суміжними землевласниками.

Судом також встановлено, що чинним рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради №9 від 22.01.2010 року «Про надання дозволу на проведення капітального ремонту житлового будинку у м.Яворові по вул. Загаєвича, 36 ОСОБА_4М.» відповідачу надано дозвіл на проведення капітального ремонту, який він розпочав на початку 2010 року без належно затвердженого проекту та без дозволу на право виконання будівельних робіт, а також розпочав будівельні роботи по реконструкції будинку з розширенням та надбудовою, повністю демонтував дах та стіни старого будинку, влаштував новий фундамент вздовж суміжної межі.

У зв»язку з проведенням капітального ремонту житлового будинку без погодженої в установленому законодавством порядку проектної документації ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.96 ч.3 КУпАП.

На замовлення ОСОБА_4 Львівський філіал Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІ Проектреконструкції» розробив проект на реконструкцію житлового будинку № 36 по вул. Загаєвича у м. Яворові Львівської області.

Отримавши розроблений проект на реконструкцію житлового будинку, ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке було зареєстроване 27.01.2012 року в Інспекції держархбудконтролю у Львівській області, після чого розпочав роботи по реконструкції житлового будинку по вул. Загаєвича, 36 Львівської області, з дерев'яних брусів звів стіни та дах, накрив будинок металочерепицею та змонтував ринви для відведення атмосферних опадів, фактично житловий будинок є збудований.

Вважаючи, що самочинним будівництвом не дотримано встановлених норм відстані до межі суміжної земельної ділянки, яка має бути не менше 1 метра, не дотримано протипожежних норм, що має становити не менше 6 метрів, єдине вікно будинку є повністю затіненим, що доводить порушення норм інсоляції, ОСОБА_2 звернувся з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку та житловий будинок, шляхом демонтажу самочинно збудованого відповідачем дерев'яного будинку.

З висновку судової будівельно - технічної експертизи від 25.08.2015 року вбачається, що здійснення будівельних робіт гр. ОСОБА_9 по спорудженню дерев»яного будинку за адресою м. Яворів, вул. Загаєвича, 36 Львівської області, являє собою реконструкцію з розширенням та надбудовою. Споруджений дерев»яний житловий будинок №36 по вул. Загаєвича у м. Яворові Львівської області ОСОБА_4 не відповідає п.1* додатку 3.1 та п. 3.25* ДБН 360-92 «Містобудування і планування міських і сільських поселень». Розміщений спірний дерев»яний житловий будинок №36 по вул. Загаєвича у м. Яворові зі сторони господарства ОСОБА_2 тільки частково розміщений на місці попереднього фундаменту та прибудована частина даного житлово будинку розміщена на нововлаштованому фундаменті. При спорудженому дерев»яному житловому будинку дотримано норми інсоляції по відношенню до сусіднього будинку №38 по вул. Загаєвича у м. Яворові Львівської області.

Висновком експертизи спростовуються доводи апелянта про те, що самочинно збудованим житловим будинком порушено норми інсоляції щодо житлового будинку №38 по вул. Загаєвича у м. Яворові, належного на праві власності ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Також, в п.п.5, 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова №6 від 30.03.2012 року) роз'яснено, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Разом з тим, в п.25 Постанова №6 від 30.03.2012 року визначено, що відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач здійснив реконструкцію житлового будинку з розширенням та надбудовою на власній земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, згідно розробленого проекту на реконструкцію та отриманого дозволу на виконання будівельних робіт, прийшов до вірного висновку про те, в цій частині твердження позивача про самочинне будівництво відповідачем є небгрунтованими.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції врахував обставину, встановлену судом, що старий будинок відповідача ОСОБА_4, який було збудовано до 1931 року, до часу проведення його реконструкції також знаходився по відношенню до житлового будинку та земельної ділянки позивача з порушенням ДБН 360-92, що спростовує твердження апелянта про порушення будівельних норм та правил.

На думку колегії суддів безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта на те, що стік води з даху житлового будинку відповідача та потрапляння їх на його земельну ділянку під його будинок, оскільки скати даху будинку відповідача спрямовані на його земельну ділянку відповідача, дах облаштований ринвами для відведення атмосферних опадів.

З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, те, що органами місцевого самоврядування, іншими органами державними уповноваженими органами не зобов"язувався провести перебудову житлового будинку, відмова суду першої інстанції в його знесенні є обгрунтованою.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК, ст.3 ЦПК), а тому, з урахуванням наведених вище норм ст.376 ЦК України, особа, яка звернулась до суду з позовом про знесення обєкта самочинного будівництва, первинно повинна довести порушення свого права самочинним будівництвом, оскільки сам по собі факт самочинного будівництва обєкту нерухомого майна не може бути підставою для задоволення позову цієї особи.

Враховуючи роз»яснення п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року, зазначені вище мотиви та встановлені судом фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту істотних порушень відповідачем реконструкцією житлового будинку №36 по вул. Загаєвича в м. Яворові Львівської області його права на безпеку життя і здоровя, яке підлягає захисту відповідно до ст.282 ЦК України, а також порушення його прав, як власника житлового будинку №38 по вул. Загаєвича в м. Яворові та земельної ділянки, на безпечне користування своєю власністю, яке підлягає захисту відповідно до ст.391 ЦПК України в обраний позивачем спосіб, враховуючи недоведеність неможливості усунення допущених порушень будівельних норм та правил шляхом його перебудови, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а відтак відсутні підстави для його скасування.

Інші доводи не спростовують правильність висновків суду першої інсьанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_10