Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В. ,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

з участю секретаря Вергуна Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

31 серпня 2015 року ПАТ «Дельта-Банк» звернувся в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.07.2008 року між ТзОВ Український промисловий банк та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1090-017/ФКВ-08, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 24200,00 доларів під 10,20 % річних на строк до 14.07.2023 року. 30.06.2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_7 за іпотечним договором № 1090-017/Zфквіп-08 від 18 липня 2008 року передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,0951 га., кадастровий номер :03:001:0717, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі, державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ВЛ № 016629, виданого 31 травня 2005р. Крім того, позивач вказує, що ОСОБА_7, без згоди як нового так і попереднього кредитора було відчужене зазначене іпотечне майно шляхом поділу земельної ділянки на три земельні ділянки, які подаровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до договорів дарування. Позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 28.08.2015 року заборгованість останнього перед позивачем становить - 610141,86грн.

Просить суд, в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості в сумі 610141,86 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1090-017/Zфквіп-08 від 18 липня 2008 року, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк», а саме: земельну ділянку загальною площею 0,0354 га., кадастровий номер :03:001:5760, що була відчужена ОСОБА_2; земельну ділянку загальною площею 0,0151 га., кадастровий номер :03:001:5761, що була відчужена ОСОБА_4; земельну ділянку загальною площею 0,0446га., кадастровий номер :03:001:5762, що була відчужена ОСОБА_4

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1090-017/ФКВ-08 від 18.07.2008 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6, у розмірі 27973 долари США, що (по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року за 1 дол. США=21,31 грн.) еквівалентно 596122 грн. 32 коп. та 13823 грн. 73 коп. комісії, з яких: заборгованість за простроченим кредитом 57110 грн. 80 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 80420 грн. 32 коп.; заборгованість по строковому кредиту 458591 грн. 20 коп.; заборгованість за комісіями 13823 грн. 73 коп., з яких: пеня 7923 грн. 82 коп., прострочена комісія 5899 грн. 01 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 1090-017/Zфквіп-08 від 18.07.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_8 18 липня 2008 року за реєстровим № 2107, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_7, шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», за вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмету іпотеки субєктом оціночної діяльності, а саме:

- на земельну ділянку загальною площею 0,0354 га, кадастровий номер :03:001:5760, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, що була відчужена ОСОБА_7 - ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 30.12.2010 року № 1741 серія ВРД № 964173;

- на земельну ділянку загальною площею 0,0151 га, кадастровий номер :03:001:5761, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, що була відчужена ОСОБА_7 - ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30.12.2010 року № 1741 серія ВРД № 964173;

- на земельну ділянку загальною площею 0,0354 га, кадастровий номер :03:001:5760, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, що була відчужена ОСОБА_7 ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30.12.2010 року № 1741 серія ВРД №964173.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_4М та ОСОБА_2 покликаючись на незаконність рішення суду просили його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2008 року між ТзОВ Український промисловий банк та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1090-017/ФКВ-08, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 24200,00 доларів під 10,20 % річних на строк до 14.07.2023 року (а.с. 4-7). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець майновий поручитель ОСОБА_7 за іпотечним договором № 1090-017/Zфквіп-08 від 18 липня 2008 року передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,0951 га., кадастровий номер :03:001:0717, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі, державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ВЛ № 016629, виданого 31 травня 2005 р. Маяківською сільською радою (а.с. 8, 9).

Відповідно до Договору від 30.06.2010 року ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по вищевказаних кредитному договору та договору іпотеки (а.с. 19-22).

У звязку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, станом на 28.08.2015 року заборгованість останнього перед позивачем становить в розмірі 27973 долари США, що (по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року за 1 дол. США=21,31 грн.) еквівалентно 596122 грн. 32 коп. та 13823 грн. 73 коп. комісії.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_7, без згоди іпотекодержателя було відчужене іпотечне майно іншим особам, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,0951 га., кадастровий номер :03:001:0717 була розділена боржником на три частини площею 0,0354 га., 0,0151 га, 0,0446 га та подарована ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2010 року розірвано укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_6, 18.07.2008 року кредитний договір № 1090-017/ФК-08. Стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитом в розмірі 235532,13 грн. та ОСОБА_7 заборгованість за кредитом в розмірі 235532,13 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1090-017/Zфквіп-08 від 18.07.2008 року: земельну ділянку загальною площею 0,0951 га., кадастровий номер :03:001:0717, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі, державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ВЛ № 016629, виданого 31 травня 2005р. Маяківською сільською радою на підставі рішення від 25.06.2004р. за № 11/7 (а.с. 11-13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» набули статусу іпотекодавців по іпотечному договору, оскільки земельна ділянка, яка була предметом іпотеки розділена на три частини і відповідно до довідки Маяківської сільської ради це є та ж сама земельна ділянка, що була передана в іпотеку банку, а також позивачем дотримані вимоги ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання листів-вимог відповідачам про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором.

Однак з такими висновками суду погодитися неможна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку).

Так судом встановлено, що іпотекодавець ОСОБА_7 18 липня 2008 року передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,0951 га., кадастровий номер :03:001:0717, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі, державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ВЛ № 01662.

Проте суд звернув стягнення на земельні ділянки, площею відповідно 0,394га, кадастровий номер :03;001;5760; 0,0446 га кадастровий номер :03;001;5762; 0,0151 га кадастровий номер :03;001;5761, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовані в с. Зміїнець Луцького району, які належали ОСОБА_7 на підставі державних актів на право приватної власності на землю відповідно серії ЯЛ № 058045, серії ЯЛ 058043; серії ЯЛ 058044 та не були предметом іпотеки.

Довідка Маяківської сільської ради від 27.08.2014 року № 281/02.14, на яку послався суд першої інстанції при ухваленні рішення, не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України про те, що відчужені за договорами дарування земельні ділянки складають земельну ділянку загальною площею 0,0951 га., яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 1090-017/Zфквіп-08 від 18 липня 2008 року.

Крім того, відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Вказані положення зазначені і у п.4.4.1 Іпотечного договору № 1090-017/Zфквіп-08 від 18 липня 2008 року. Із застереження, що міститься в Іпотечному договорі (п.4.4.1) убачається, що іпотекодержатель у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору може задовольнити свої вимоги шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання.

За змістом ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

В матеріалах справи відсутні докази вартості земельних ділянок, які відчужені ОСОБА_7 на підставі договорів дарування, і на які просив звернути стягнення, як на предмет іпотеки позивач, що виключає можливість суду встановити чи перевищує вартість предмета іпотеки над розміром заборгованості за кредитним договором, яка виникла до розірвання кредитного договору за рішенням суду від 13 травня 2010 року( а.с.11-13).

Разом з тим відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка була предметом договору іпотеки, а банк, як іпотекодержатель, згоди на її відчуження не давав.

За правилами ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оскільки ОСОБА_7 відчужено предмет іпотеки без згоди іпотекодержателя, що є порушенням вимог Закону України "Про іпотеку", то договори дарування земельних ділянок не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам закону.

Виходячи з положень ст. 216 ЦК про те, що нікчемний правочин не породжує юридичних наслідків, у суду не було підстав вважати, що до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перейшли права та обов'язки іпотекодавця, а тому вони мають відповідати за вимогами банку про звернення стягнення на іпотечне майно.

Згідно ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

В порушення зазначених вимог закону письмова вимога про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання на адресу іпотекодавця ОСОБА_7 не надсилалась, а за відсутності таких відомостей позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

Крім того, іпотекодавець ОСОБА_7 не залучений до участі в справі як співвідповідач, а бере участь в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, що також унеможливлює задоволення позовних вимог і з цих підстав.

Разом з тим, суд першої інстанції із-за відсутності відповідного клопотання позивача позбавлений був права і можливості відповідно до ст.33 ЦПК України залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_7 Не наділений такими повноваженнями і суд апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді