РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Мамаєвої О.В.,

при секретарі - Крикливенко О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.08.2015р. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про виселення із АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначено, що ордер на вказану квартиру був отриманий матір'ю позивача ОСОБА_7 ще у 1974р. для заселення із сім'єю (позивачем та батьком позивача). За всі роки проживання у квартирі, квартира так і не була приватизована. Після одруження позивача із відповідачем, вона стала проживати у спірній квартирі. У 2002р. сімейні стосунки із відповідачем були припинені, однак вона не бажає виїжджати із квартири та зніматись із реєстрації.

Позивач вважає, що оскільки відповідач не є членом його сім'ї, то вона повинна звільнити його квартиру та виселитись, при цьому в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст. 383, 316, 317, 391 ЦК України про захист права власності, вважає, що відповідач порушує його права як власника квартири.

В подальшому позивач доповнив позовні вимоги, вказав, що відповідач, без його згоди вселила в квартиру свою матір - ОСОБА_6, яка є непрацездатною та потребує стороннього догляду. Відповідач ОСОБА_4 виставила з квартири особисті речі позивача, змінює замки, поява позивача у квартирі супроводжується скандалами, квартира знаходиться в антисанітарному стані, не прибирається.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 фактично заволоділа квартирою, уникає обов'язків по її утриманню, виганяє позивача з квартири, скандалить. чим систематично порушує правила співжиття, що унеможливлює для позивача проживання з нею в одній квартирі. Як на підставу позову посилається на ст. 109, 116 ЖК України. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги.

Відповідач та її представник вказали, що не згодні із позовом, так як відповідач, як колишній член сім'ї наймача квартири, має право на проживання у спірній квартирі, вона не чинить перешкод у проживанні позивача, однак, позивач сам не проживає у спірній квартирі з 2000р., він забрав всі свої речі та переїхав до іншої жінки, де проживає у її квартирі. Якщо позивач бажає проживати у спірній квартирі, відповідач не заперечує проти цього, та звільнить для нього кімнату.

Відповідач ОСОБА_6 про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Як пояснила відповідач ОСОБА_4, ОСОБА_6 не може самостійно пересуватись, тому не з'явилась у судове засідання.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Центрального району Ради депутатів трудящих від 24.05.1974р., ОСОБА_7 із сім'єю 3 осіб, передано для заселення кв. АДРЕСА_1 /а.с. 7,8/.

На даний час у квартирі зареєстровані : позивач, відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_8 /а.с. 12/. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_4 зареєстрована у спірній квартирі з 09.11.1990р., як дружина ОСОБА_1 Згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.10.2002р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано /а.с. 11/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що він звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на спірну квартиру та посилається на статті ЦК України, що регулюють загальні положення про право власності - ст.ст. 316, 317, право власності на житло - ст. 383, захист права власності - ст. 391.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що спірна квартира не була приватизована, позивач є наймачем квартири, на його ім'я відкрито особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Тобто, зазначені позивачем норми цивільного кодексу щодо регулювання питань права власності, захисту права власності, не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідач ОСОБА_4 є колишнім членом сім'ї наймача квартири, продовжує проживати у спірній квартирі, та має право користування спірною квартирою.

Так, згідно ст. 64 Житлового кодексу, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному

жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ст. 109 ЖК України).

Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України, осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, необхідно виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці, виселення винного може статись, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Такими є заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжитих на зборах жителів будинку, трудових колективів тощо. Поведінка винного має бути предметом розгляду, визнана антигромадською та йому запропоновано її припинити.

Однак, позивач будь-яких доказів застосування до відповідачів заходів попередження і громадського впливу, суду не надав. Наданий позивачем на підтвердження своїх доводів лист начальника Центрального МВ Миколаївського міського управління МВС України у Миколаївській області, на звернення ОСОБА_1 щодо вжиття заходів до ОСОБА_4, яка в період часу з 22.09.2015р. по 24.09.2015р. поставила додатковий замок на вхідні двері, та яким ОСОБА_1 запропоновано звернутись до суду для вирішення цивільно-правового спору /а.с 43/, суд не може прийняти як доказ на підтвердження антигромадської поведінки ОСОБА_4

Крім того, позивач ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає з 2000р., що підтверджується листом начальника Центрального МВ Миколаївського міського управління МВС України у Миколаївській області від 14.12.2015р., згідно якого, в ході проведення перевірки заяви ОСОБА_4, та опитування сусідів, встановлено, що ОСОБА_1, не проживає за адресою: АДРЕСА_1, з 2000р. /а.с. 44/. Тобто, відсутня ознака спільного проживання сторін.

Посилання позивача на антисанітарний стан квартири є необґрунтованим та спростовується Актом про технічний стан АДРЕСА_1 від 22.01.2016р., складеним праціаниками ТОВ "Центральний 1", згідно якого, квартира доглянута, чиста, санітарно-технічні прилади у задовільному стані /а.с. 57/.

Що стосується відповідача ОСОБА_6, позивач, вказавши, що ОСОБА_4 вселила її у спірну квартиру без його на те згоди, як на підставу вимог про її виселення посилається на ст. 116 ЖК України, при цьому жодних доказів на підтвердження антигромадської поведінки ОСОБА_6 не надав.

Таким чином, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю вимог.

Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.16,316,317,383,391 ЦК України, ст.ст. 64,109,116, 150 Житлового кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виселення, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя О.В. Мамаєва