Провадження №2/200/3200/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Єлісєєвої Т.Ю.
при секретарі - Кузьминої С.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в провадженні Бабушкінскього районного суду м. Дніпропетровська знаходилась кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за фактом скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України. По даній справі він визнан потерпілим., ОСОБА_2 була його дружиною та після розлучення вона стала погрожувати позивачеві. Після чого скоїла відносно нього та його сестри шахрайські дії, а саме за допомогою третіх осіб, які не знали про її злочинні наміри, подала позов до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, в якому просила стягнути з ОСОБА_3, сестри позивача, грошові кошти за договором позики. Підпис колишнього чоловіка ОСОБА_3 на договорі позики була підроблена. Таким чином, ОСОБА_2 намагалась заволодіти майном ОСОБА_3 Пізніше ОСОБА_2 вимагала грошові кошти у ОСОБА_1 у розмірі 12 000 доларів США за зняття арешту на квартиру та відзив апеляційної скарги. ОСОБА_1 був вимушений віддати ОСОБА_2 вищевказані гроші, після чого ОСОБА_2 була затримана працівниками міліції.
Діями ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, а саме: він перенес сильну душевну травму. З 2008 року він змушений витрачати свій час на відвідування правоохоронних органів та судів, зняття арешту з квартири. Здоровя позивача внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 значно погіршилось. Його до тепер переслідує страх та відчуття тривоги. Ця подія стала для нього сильним стресом, тому тривалий час він змушений приймати заспокійливі препарати. Після означених подій він переніс два інсульта та став інвалідом другої групи. Отже, моральну шкоду позивач оцінив в 200 000 грн. Ця сума визначена виходячи з Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про стягнення моральної (немайнової) шкоди», та оцінена виходячи з характеру і обсягу спричинених йому моральних та психологічних страждань.
Позивач до суду надав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі на підставі наявних в справі матеріалів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засіданні не повідомила, тому суд вважає за можливим розглянути справу за правилами ст. 169, 224, 225, 226 ЦПК України - заочно.
У звязку з неявкою відповідача та наданням іншими особами, які беруть учать у справі клопотання, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що відповідно до вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного їй майна, за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки, за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції 2008 року) до покарання у вигляді обмеження волі на строк один рік, звільнена від відбування цього покарання на підставі ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного їй майна.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року вирок суду від 24 липня 2015 року змінено: в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190 КК України від призначеного покарання звільнено на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності, цей же вирок в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 358 КК України скасовано та закрито провадження у цій частині у звязку із відсутністю в її діях складу цього злочину. Прийнято рішення вважати засудженою ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного їй майна.
Згідно з вироком, визнано винним та засуджено ОСОБА_2 за те, що вона діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою, з використанням завідомо підробного документа, вчинила замах на придбання права на майно, а саме на заволодіння грошовими коштами на суму 225 000 грн. (що у 873 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром), на розпорядження яким ОСОБА_2 отримала би право після постановлення рішення Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на користь ОСОБА_4 внаслідок укладення угоди з ним про переуступку прав вимоги. Однак ОСОБА_2 не встигла вчинити всі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, з незалежних від неї обставин, оскільки була затримана працівниками міліції за вчинення іншого злочину.
Крім того, ОСОБА_2, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_1 та ОСОБА_3, використовуючи третіх осіб, які не знали про її злочинні плани, заволоділа чужими грошовими коштами на суму 12 000 доларів США (за курсом Національного банку України на 14 жовтня 2010 року становила 94 800 грн., що у 218 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян), чим заподіяла значної шкоди потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_3
Відповідно до ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.
За загальним правилом, шкода, завдана особі, в тому числі внаслідок злочину, відшкодовується особою - завдавачем шкоди. Відшкодування шкоди за рахунок держави можливе у випадку, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.
Відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи внаслідок злочину, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Умови та порядок відшкодування шкоди встановлюється законом, який поки що не прийнято.
Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, крім іншого, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, вина відповідача у заподіянні шкоди ОСОБА_2 встановлена вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року, та в силу вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до наданого позивачем посвідчення, учасника ЛНА на ЧАЕС виданого 03.02.2006 року та довідки МСЕК від 23.09.2013 року, він є інвалідом другої групи інвалідності.
Як вбачається з копії вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року, позивач почав страждати морально від неправомірних дій відповідача ще з 2008 року, що безпосередньо призвело до погіршення здоровя позивача та дестабілізації його морального та фізичного стану, в наслідок чого він змушений був звертатись до лікарів та проходити лікування.
Відповідно медичних виписних епікризів, наданих позивачем, в період з 2009 року по 2011 рік, з урахуванням того, що він є інвалідом на той час 3 групи та учасником ЛНА на ЧАЕС, стан його здоровя погіршувався та позивач проходив важке лікування.
Таким чином, суд приходить до висновку, що саме в наслідок протиправних дій відповідача позивачеві завдана моральна шкода.
Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд приймає до уваги моральні страждання, які він зазнав та інші негативні наслідки, що підтверджуються матеріалами справи, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Відповідно ст. 88 ЦК України, з відповідачів необхідно стягнути на користь держави суму судового збору 551 грн. 20 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 197, 212-215,224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену злочином у розмірі 50 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене на протязі десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Суддя Т.Ю.Єлісєєва