У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі внаслідок вчинення корупційного правопорушення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Одеський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з березня 2005 року до березня 2013 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_1 . Під час проведення прокурорської перевірки дотримання службовими особамицієї військової частини вимог бюджетного законодавства встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України та суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно зі ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», у порушення вимог ст. ст. 3, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України скоїв адміністративне корупційне правопорушення.

5 жовтня 2011 року за наказом командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 №187 на умовах сумісництва ОСОБА_2 була прийнята на посаду друкарки служби захисту інформації військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим, фактично, ОСОБА_2 будь-які обов`язки за посадою не виконувала, з`являлась на роботу один два рази на місяць. Знаючи про невиконання ОСОБА_2 службових обов`язків, діючи з прямим умислом з корисних мотивів, використовуючи службове становище, у період з жовтня 2011 року до жовтня 2012 року ОСОБА_1 надавав незаконні вказівки своїм підлеглим заповнювати табелі обліку робочого часу ОСОБА_2 про нібито щоденне виконання нею службових обов`язків за місцем роботи та подавати рапорти про її преміювання за нібито доброякісне виконання службових обов`язків друкарки служби захисту інформації.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 ОСОБА_2 незаконно виплачено заробітну плату в розмірі 15 293 грн 62 коп.
18 лютого 2013 року відносно командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 старшим прокурором Одеської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України молодшим радником юстиції Додуричем С.В. складено протокол про вчинення корупційного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного корупційного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП, провадження по адміністративній справі припинено у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 15 293 грн 62 коп. на відшкодування збитків, завданих державі внаслідок вчинення корупційного діяння.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 15 293 грн 62 коп. на відшкодування збитків, завданих державі внаслідок вчинення корупційного правопорушення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 щодо виплати заробітної плати ОСОБА_2 державі завдано майнової шкоди. Відповідачем збитки на користь держави добровільно не відшкодовано.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що вина ОСОБА_1 у вчиненні корупційного діяння встановлена постановою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2013 року і доказуванню не підлягає.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судом установлено, що з березня 2005 року до березня 2013 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_1 .Наказом по особовому складу від 15 лютого 2013 року відповідача звільнено з військової служби зі Збройних Сил України за віком.
Під час проведення прокурорської перевірки дотримання службовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог бюджетного законодавства встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України та суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно зі ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», у порушення вимог ст. ст. 3, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України скоїв адміністративне корупційне правопорушення.

18 лютого 2013 року відносно командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 старшим прокурором Одеської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України молодшим радником юстиції Додуричем С.В. складено протокол про вчинення корупційного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного корупційного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП, провадження по адміністративній справі припинено у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Крім того, постановою слідчого Одеської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України від 30 січня 2013 року встановлено, що в діях прапорщика ОСОБА_3 формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а в діях підполковника ОСОБА_1 формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 423 КК України, однак кримінальне провадження по факту неправомірної виплати заробітної плати та премій ОСОБА_2 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою.
У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).

Проте вироку в кримінальній справі, що набрав законної сили, постановлено не було, тому згідно зі ст. 57, ч. 4 ст. 61, ст. 212 ЦПК України докази, що є у кримінальному провадженні та постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, оцінюються на рівні з іншими доказами у справі.

Таким чином, посилання апеляційного суду як на безспірний факт на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні корупційного діяння встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення і доказуванню його вина не підлягає, є передчасним.

Разом з тим у постанові апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2013 року стосовно протоколу про корупційне діяння вказано, що в період з жовтня 2011 року до жовтня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вносили до табелів робочого часу недостовірні відомості відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Проте апеляційний суд, вказавши, що ОСОБА_1 постановою суду визнаний винним у вчиненні адміністративного корупційного діяння, з урахуванням наведених вище норм процесуального та матеріального права не зазначив, якими доказами підтверджується його вина, не встановив ступінь його вини.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище вимоги закону не врахував, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, апеляційний суд помилково послався на ч. 2 ст. 61 ЦПК України, зазначивши при цьому положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яка стосується обставин, встановлених судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі (КАС України).
Разом з тим у даній справі досліджувалась постанова суду у справі про адміністративне правопорушення (ч. 4 ст. 61 ЦПК України).

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик