Cправа № 127/7356/16-ц
Провадження № 2/127/3271/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 листопада 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування автомобіля від добросовісного набувача, визнання права власності на ? автомобіля,

в и р і ш и в :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування автомобіля від добросовісного набувача, визнання права власності на ? автомобіля.

Вимоги позовної заяви обґрунтовуються тим, що позивач з 04 жовтня 1987 року по 24 лютого 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 В період спільного проживання сторонами було придбано легковий автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 08 липня 2015 року відповідачем ОСОБА_3, без згоди позивача та без його відома було знято з обліку автомобіль і відчужено їхньому спільному сину, відповідачу по справі ОСОБА_8, який ним, в подальшому, 02 квітня 2016 року, був відчужений на користь відповідача ОСОБА_6

Посилаючись на вказані обставини справи та з урахуванням прийнятої до розгляду заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 75-79), позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі продажу легкового автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, оформлений довідкою-рахунок АА № 222810 від 08 липня 2015 року, витребувати у ОСОБА_6 вказаний автомобіль, який за ним було зареєстровано на підставі договору купівлі продажу № 6841/01/3618 від 02 квітня 2016 року, визнати за позивачем право власності на ? вказаного автомобіля.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_8, а також представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04 жовтня 1987 року по 24 лютого 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 8, 9.) В період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску, і в силу положень статті 60 СК України зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_3, який був зареєстрований на останню 26 травня 2010 року (а.с. 7). Дана обставина визнана сторонами під час розгляду справи, а тому доказуванню не підлягає.

Судом також встановлено, що на підставі довідки-рахунок серії ААЕ № 222810 від 08 липня 2015 року (а.с. 84), 08 липня за відповідачем ОСОБА_8, у Вінницькому ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, було зареєстровано автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску, що підтверджується витягом облікової картки № 67735996 (а.с. 83).

Оскільки матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів згоди позивача ОСОБА_1 на відчуження ОСОБА_3 автомобіля на користь ОСОБА_8, суд дійшов висновку про те, що даний автомобіль був відчужений без згоди іншого подружжя чоловіка ОСОБА_1

В подальшому, ОСОБА_8, на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу № 6841/2016/01/3616 від 02 квітня 2016 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску був проданий ОСОБА_6 (а.с. 101) та на підставі вказаного договору був за останнім зареєстрований, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ № 961106 (а.с. 102).

Звертаючись до суду, позивач вказував, що він не був обізнаний про наміри відповідача ОСОБА_3 відчужити спірний автомобіль та не давала згоди на таке відчуження.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для визнання недійсним договору купівлі продажу легкового автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, оформлений довідкою-рахунок АА № 222810 від 08 липня 2015 року, немає.

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя ? частину вартості майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями, викладеними в пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки вимоги позовної заяви про витребування автомобіля та визнання на нього ? частки права власності за позивачем мають похідний характер від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 08 липня 2015 року, то в їх задоволенні також слід відмовити.

Таким чином, з урахуванням встановлених під час розгляду обставин справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування автомобіля від добросовісного набувача, визнання права власності на ? автомобіля, слід відмовити.

Частиною 6 статті 154 ЦПК України встановлено, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2016 року у виді накладення арешту на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_2

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4-6, 10, 11, 15, 57-62, 88, 154, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2016 року у виді накладення арешту на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», № кузова WDF 5029, 2003 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_10