Справа № 236/3039/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
при секретарі Колесник О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Володимировичапро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 в грудні 2016 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового приміщення квартири за адресою АДРЕСА_1, яку було придбано ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2016 року. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_4 був членом сімї колишнього власника вказаної квартири ОСОБА_5, фактично не проживає у цьому приміщенні з червня 2014 року, проте залишається зареєстрованим, він не є членом родини або близькою особою позивача. Відповідач за вказаною адресою тривалий час не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належного йому майна. Відповідач фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані та сплати комунальних платежів,виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача, заважає здійснити оформлення житлової субсидії. З огляду на це, позивач змушена звернутись за захистом своїх прав до суду.
Позивач була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом (а.с.16), однак для участі в судовому засіданні ОСОБА_1не прибула, надала заяву про розгляд справи без їїучасті (а. с. 17), підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їхньому повному задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом, за останнім відомим місцем проживання відповідача була направлена судова повістка (а.с.14,15), проте для участі в судовому засіданні відповідач не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув.
З огляду на це та з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.
На підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_6 15.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3697, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2016 року № 73206110 право власності на вказану квартиру зареєстроване на імя ОСОБА_1 (а.с.9).
З червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 виїхав за межі України і в квартирі за вказаною адресою тривалий час не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належного йому майна, що підтверджено актом від 24.11.2016 року, складеним органом місцевого самоврядування в присутності сусідів позивача ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а. с. 11). Відповідач фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані та сплати комунальних платежів,виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 ОСОБА_10 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_10 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_10 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_10 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_10 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_10 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї позивача ОСОБА_1, натомість був членом сімї попереднього власника квартири ОСОБА_5.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 15.11.2016 року право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, що є чинним і сторонами не оспорюється, перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_1. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але вже впродовж двох років відсутній за адресою реєстрації, з матеріалів справи не вбачається наявної домовленості між ним та позивачем про збереження за ним права користування житлом. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені в ході розгляду справи та документально підтверджені судові витрати. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.2).
Керуючись ст.ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 79,88, 209, 213, 214, 215, 218,224 ЦПК України,суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою АДРЕСА_1, належним на праві приватної власності ОСОБА_1, припинивши реєстрацію ОСОБА_2 за останнім відомим місцем проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Миколаївнисудовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -