АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України,

за участі 3-осіб : прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_2

Віталійовича, слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_3

про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 01 червня 2016 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, за участі 3-осіб : прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 та слідчим Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 на прес-конференції (брифінгу) та на офіційному сайті Генеральної прокуратури України в повідомленні під назвою «В ході обшуків, проведених у ОСОБА_1 знайдено «чорнову» бухгалтерію та записи, що свідчать про рейдерське захоплення ряду підприємств», а також в мережі інтернет http://www.gp.gov.ua, на каналі Генеральної прокуратури України сервісу YouTube поширено інформацію такого змісту : «В ході обшуків вилучено «чорнову» бухгалтерію та записи, в яких зазначені витрати на фінансування народних депутатів, зокрема членів партії «Укроп», із зазначенням прізвищ ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та інших. Так, записи свідчать про виплату вказаним депутатам «тіньової» заробітної плати та фінансування інших витрат, зокрема, проживання в готелях, транспортні витрати, відрядження, тощо. Отримання вказаних коштів депутати «відпрацьовували», ймовірно надаючи певні послуги, являючись, наприклад, а судові засідання та, вчиняючи різні дії з метою збурювання громадськості : викрикували лозунги, вчиняли бійки в судах, а також виступали в ЗМІ, поливаючи брудом опонентів своїх роботодавців» на замовлення.

…були знайдені та вилучені чорнові записи про перерахування коштів у Фонд оборони країни, фінансування членів політичної партії «Укроп», розміщення замовних матеріалів у ЗМІ, оплату участі громадськості у різних заходах, фінансування виборчих кампаній, тощо.

Також є записи, де зафіксовані суми виплати в якості «заробітних плат» працівникам районних райвідділів міліції, суддям районних судів м.Дніпропетровська та інших українських судів за різні «послуги» : як-то зняття арештів з рахунків підприємств, контроль та супроводження кримінальних проваджень тощо. Вилучено матеріали, які свідчать про винесення судами рішень на замовлення вказаної злочинної організації.

... в рамках розслідування кримінального провадження були здобуті ряд аудіозаписів. На одному з них чути розмови між одним із вказаних народних депутатів та адвокатом ОСОБА_1. Під час розмови учасники обговорювали обставини викрадення Голови Держземагентства України ОСОБА_8. Також у розпорядженні слідства є аудіозапис розмов ОСОБА_1 з народними депутатами, де він вимагає від них невідкладно залишити засідання Верховної Ради і виїхати терміново в інше місто для виконання певних завдань; аудіозапис розмови з особою, що свідчить про його вплив на винесення рішень судами різних інстанцій в своїх злочинних цілях; аудіозапис про голосування депутатами міської ради м.Дніпропетровська за прийняття потрібних рішень, тощо.

Серед вилучених в ході обшуків матеріалів є записи, які можуть свідчити про перерозподіл коштів від підприємств, захоплених в ході рейдерської діяльності. Так, згадуються окремі проекти під кодовими назвами «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», зокрема інформація про витрати, вартість об'єктів, розподілення прибутків тощо».

Власником веб-сайту http://www.gp.gov.ua є Генеральна прокуратура України (а.с. 93).

На сервісі YouTube існує офіційний канал Генеральної прокуратури України, створений з метою розміщення відеоматеріалів (а.с.93).

Згідно ч.5 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно п.19 вказаної постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судом також встановлено, що прокуратурою м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002852 від 15.08.2014 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.28 ст. 349 та ч.4 ст.28 ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 157, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч.ч. 1, 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 212 КК України (а.с. 63-75).

У даному кримінальному провадженні 4.11.2015 р. повідомлено про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 27 ст. 349, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 157 КК України (а.с. 102-111).

Згідно ст.6 ЗУ «Про прокуратуру», наказу Генерального прокурора України від 18.09.2015 р. №218 «Про організацію інформування суспільства щодо діяльності органів прокуратури України» органи прокуратури інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації. Діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих ЗМІ і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

У виконання вказаних положень ІНФОРМАЦІЯ_1 у Генеральній прокуратурі України відбувся брифінг за участю прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_3, які з дозволу органу досудового розслідування висвітлили інформацію щодо стану проведення досудового розслідування кримінального провадження за фактами захоплення у м.Дніпропетровську як заручників Голови Держземагентства України та директора Департаменту Дніпропетровської міської ради (ч.2 ст.289, ст.349 КК України), створення та участі у злочинній організації (ч.1 ст.255 КК України), привласнення грошових коштів в особливо великих розмірах благодійної організації «Фонд оборони країни» (ч.5 ст.191 КК України), перешкоджання діяльності виборчих комісій (ч.3 ст.157 КК України), фіктивного підприємництва (ч.2 ст.205 КК України), легалізації доходів, отриманих злочинних шляхом (ч.2 ст. 209 КК України) та ухилення від сплати податків (ч.2 ст.212 КК України), під час якого посадовими особами Генеральної прокуратури України була повідомлена оспорювана інформація та зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення зазначених кримінальних правопорушень причетний колишній заступник голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації ОСОБА_1, якому 04.11.2015 р. повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.157, ч.5 ст.191, ч.2 ст. 289, ст. 349 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно ст.222 КПК України відомості досудового розслідування можуть розголошуватися лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Генеральною прокуратурою України оприлюднено деякі матеріали кримінального провадження, а також продемонстровано окремі здобуті під час розслідування докази.

Виходячи із змісту положень п.17 постанови (зазначеної вище) Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 в порядку цивільного судочинства не підлягають розгляду цивільні справи за позовами, предметом яких є спростування недостовірної інформації, отриманої під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки законом установлено інший порядок оскарження такої інформації (у даному випадку її доведення чи спростування під час досудового розслідування та оцінки на відповідній стадії кримінального провадження).

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що така інформація може та повинна бути перевірена органом досудового розслідування в порядку, визначеному ст.91 КПК України (обставини, які підлягають доказуванню), та яким за результатами досудового розслідування буде прийняте відповідне рішення.

Суд вірно зазначав, що в порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Обгрунтованим також є висновок суду про те, що доводи позивача та його представника, що поширення інформації про нього порушує особисті немайнові права позивача, принцип презумпції невинуватості, закріплений ст.62 Конституції України, ст.2 КК України, п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини та п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а саме про причетність ОСОБА_1 до викрадення особи, та в непередбачений законом спосіб втручання в діяльність державних службовців, вплив на орган державної влади та органи місцевого самоврядування, незаконне втручання у здійснення правосуддя, є безпідставними, оскільки, до поширення відомостей про позивача, йому, тобто ОСОБА_1, 4.11.2015 р. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 27, ст.349, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 27 ч.2 ст.289, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 157 КК України (а.с.111).

Також, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, і національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Так, інформація, яку просить позивач визнати недостовірною, взята з контексту конференції, оскільки, в оспорюваній інформації не йдеться та не стверджується винуватість позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, як-то : втручання в діяльність державних службовців, вплив на орган державної влади та органи місцевого самоврядування, незаконне втручання у здійснення правосуддя, а констатується факти вилучення певних документів під час проведення обшуку, що свідчать про ці обставини.

Тому, суд дійшов вірного висновку, що при поширенні оспорюваної інформації про позивача посадовими особами Генеральної прокуратури України не порушено принцип презумпції невинуватості.

До того ж, встановлено, що інформація щодо причетності ОСОБА_1 до викрадення особи, знайшла своє підтвердження, оскільки, вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2016 р. позивача було визнано винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та засуджено, призначено покарання - 3 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання звільнено, якщо він протягом 1 року та 6 міс. не вчинить нового злочину (а.с.186-188).

Згідно п.21 постанови Пленуму ВСУ №1 при поширенні інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12.02.2004 р. на 872-му всіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому,регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У рішенні від 07.02.2012 р. № 39954/08 «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується.

Стаття 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не може бути підставою для того, щоб скаржитися на оприлюднення інформації та втрату репутації, яка є передбачуваним наслідком власних дій, таких як, наприклад, вчинення кримінального злочину» (пункти 83, 91).

Оскільки позивач займав публічну посаду та є публічною особою, про що він визнає у позовній заяві, зазначаючи, що є відомим політиком, одним із засновників та значних донорів Благодійного фонду «Фонд оборони країни», то інформування Генеральною прокуратурою України про хід досудового розслідування кримінального провадження, в якому ОСОБА_1 має статус підозрюваної особи, не суперечить вимогам законодавства України.

З оглядку на викладене суд дійшов обґрунтованого висновку, про те, що позивачем не доведено позовних вимог, а також, що інформація, поширена на брифінгу посадовими особами Генеральної прокуратури України відносно позивача, є суспільно значимою, тобто, вона була предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, оскільки, стосувалась кримінального провадження, досудове розслідування у якому здійснювалось відносно колишнього заступника голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації ОСОБА_1, таке право громадськості знати цю інформацію переважає право позивача на її захист, а тому, таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: