Справа № 372/1119/16-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/5189/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 24 19.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Іванової І.В.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у квітні 2016 року Моторне (Транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 17 лютого 2014 року з вини відповідача ОСОБА_2 скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні ДТП підтверджується постановою апеляційного суду м. Київ від 08 травня 2014 року. В зв'язку з відсутністю у відповідача договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, позивачем було відшкодовано потерпілому в ДТП, власнику транспортного засобу завдані збитки в розмірі 15815,76 грн.

Оскільки, вказані витрати відповідач добровільно не відшкодував, тому позивач просив відповідно до норм ст. ст. 38, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стягнути з відповідача на свою користь коштів в розмірі понесених витрат по сплаті страхового відшкодування в сумі 13 179,80 грн., коштів витрачених на оплату правової допомоги в розмірі 2000 грн., витрати на послуги аварійного комісара в сумі 710,00 грн. та суму судових витрат.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 13179,80 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп., витрати оплати аварійного комісара в сумі 710 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., а всього 17267 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також зазначила, що доказам дана не належна оцінка.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на наступні питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 17 лютого 2014 року о 09 годині 20 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Мерседес » в м. Київ по вул. Глибочицька, під час повороту ліворуч на вул. Кудрявський узвіз, виїхала на смугу зустрічного руху в наслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, в результаті чого пошкодила дані автомобілі.

Згідно постанови Апеляційного суду м. Київ від 08 травня 2014 року відповідач ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення України і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с.6-10).

Розмір збитків, нанесених внаслідок вказаного ДТП власнику пошкодженого автомобіля встановлений експертним шляхом і відповідно до звіту № 8321 від 25.02.2014 року, становить 15815,76 грн.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Фольксваген» на час вказаної ДТП мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.5), а відповідач у справі ОСОБА_2 свою відповідальність як власника наземного транспортного засобу не застрахувала.

Згідно до звіту №8321 від 25 лютого 2014 року про оцінку колісного транспортного засобу «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 вартість відновлюваного ремонту досліджуваного КТЗ з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників становить 15 815,76 грн. (а.с. 17-24).

Відповідно до наказу Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро №3047 від 10 червня 2014 року було визначено страхове відшкодування пошкодженого автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 13179,80 грн. (а.с.14)

Платіжним дорученням №1/1-22980 від 11 червня 2014 року підтверджується факт перерахування ДП СВЦ Міндоходів України, що являється власником автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, 13179,80 грн. (а.с. 13)

Таким чином, МТСБУ виконало покладені на нього обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№ 6 від 27 березня 1992 р. ( в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 як особи, винної у ДТП на користь позивача, який виплатив відшкодування відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги про незгоду відповідача з розміром відшкодування є безпідставними, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування розміру спричиненої в результаті ДТП шкоди.

Посилання відповідача на те, що вона не була належним чином повідомлена та не змогла надати суду заперечення на позовну заяву не впливає на законність ухваленого у справі рішення та не є підставою для його скасування.

Обґрунтованими на думку колегії суддів є доводи апелянта про безпідставність стягнення судом першої інстанції з неї на користь позивача витрат пов'язаних з оплатою правових послуг.

Так відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим, у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.213 ЦПК України не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу і такого документу відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України позивачем та його представником суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що згідно журналів судових засідань від 02 червня 2016 року та від 22 червня 2016 року сторони в судове засідання не з'явились (а.с.36-37), рішення постановлено у відсутність сторін на підставі поданих ними заяв про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 42), тому правових підстав для стягнення з відповідача 2000 грн. у суду не було, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, та відмови у задоволенні вимог в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року залишити без змін

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: