Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1136/15-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 27 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом, в якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 07.09.2007 року № 0/2 в частині повернення кредиту, а ОСОБА_2 ще й договору поруки від 07.09.2007 року № 0/п, просило ухвалити рішення про стягнення з відповідачів на його користь у солідарному порядку 2997.61 грн. заборгованості за кредитом, 8684.65 грн. заборгованості по процентам, 713.19 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 1824.74 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.2015 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 10866 грн. 36 заборгованості за кредитним договором (2997.61 грн. - заборгованості за кредитом, 5330.82 грн. - заборгованості по процентам, 713.19 грн. - пені за прострочення сплати кредиту та 1824.74 грн. - пені за прострочення сплати процентів); у решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю; вирішене питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове про відмову у позові. Апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на положення умов договору, зокрема п. 1.5.2 щодо термінів погашення кредиту, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності а тому безпідставно не застосував до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 256, ч. 4 ст. 267 та ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 07.09.2007 року між Банком, як кредитодавцем, та ОСОБА_1, як позичальником, було укладено кредитний договір № 0/2, за яким Банк надав відповідачу грошові кошти у формі поновлюваної кредитної лінії в національній валюті з лімітом 5675 грн. 54 коп. для виконання позичальником зобов'язань за договором страхування. За умовами п. 5.1.2 цього договору позичальник повинен погашати Банку заборгованість за наданим траншем рівними частинами протягом 11 календарних місяців у сумі та в терміни, що встановлені графіком погашення кредиту (траншу), починаючи з місяця, наступного за тим місяцем, в якому було надано транш. Позичальник також зобов'язувався повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору. За порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та /або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню (п.7.1 Договору).

Відповідно до п.9.5 Договору строк його дії встановлюється з дня укладення Договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій та пені у разі її нарахування.

29 вересня 2009 року між Банком на ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 07.09.2007 року, за якою сторони домовились викласти Додаток № 1 до Договору (є невід'ємною частиною кредитного договору) у редакції, що передбачає сплату позичальником останнього внеску на погашення кредиту 06.08.2018 року (а.с.152-155), тобто саторонами погоджено кінцевий строк дії договору.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів, станом на 26.02.2015 року виникла заборгованість у сумі 14220 грн. 19 коп., що складається з: 2997 грн. 61 коп. - кредитна заборгованість; 8684 грн. 65 коп. - заборгованість по процентам; 713 грн. 19 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 1824 грн. 74 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції, з урахуванням вище наведених положень закону, умов кредитного договору та положень ст. ст. 257, 258 та 267 ЦК України щодо строків позовної давності, заява про застосування яких зроблена відповідачем у суді першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з ОСОБА_1 5330 грн. 82 коп. заборгованості за процентами, 713 грн. 19 коп. пені за прострочення сплати тіла кредиту та 1824 грн. 74 коп. пені за прострочення сплати процентів.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права в частині строків позовної давності є безпідставними з огляду на вище наведена та положення ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України.

Разом з цим, задовольнивши позов Банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту у сумі 2997 грн. 61 коп., суд першої інстанції не врахував положень п. 5.1.2 кредитного договору та неправильно застосував положення ст. ст. 257, 530 ЦК України. Так, з представлених Банком доказів (розрахунку заборгованості та виписки з поточного рахунку боржника) вбачаться, що позичальник припинив виконання зобов'язань в частині повернення кредиту в сумі 2997 грн. 61 коп. у червні 2010 року. Враховуючи, що Банк з позовом про стягнення вказаної заборгованості звернувся до суду у березні 2015 року, а відповідачем ОСОБА_1 будь-яких дій, які б свідчили про переривання перебігу трирічного строку позовної давності, не вчинено - у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за пропуском строку звернення до суду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 2997 грн. 61 коп. заборгованості по кредиту підлягає скасуванню, а в частині визначення загальної суми стягнення - зміні, шляхом зменшення суми стягнення з 10866 грн. 36 коп. до 7868 грн. 75 коп.

У решті рішення суду не оскаржується а тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 2997 грн. 61 коп. заборгованості по кредиту скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором № 0/2 від 07.09.2007 року в сумі 10866 грн. 36 коп. змінити, зменшивши суму стягнення до 7868 грн. 75 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді