АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 760/3936/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3522/ 2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

17 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа: Реєстраційна служба м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення солідарного боргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за договором позики шляхом визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 суму неустойки за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 100 000,00 гривень, 3% річних в сумі 42 719 грн. 10 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до Договору позики від 1 жовтня 2010 року позивачем ОСОБА_5, передано відповідачам ОСОБА_6 і ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 245 210 грн., що за курсом НБУ становило 31 000 доларів США, на строк до 1 квітня 2011 року.

Відповідно до п. 2 договору позики, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вищевказану суму без сплати відсотків щомісячно, взяли в борг без нарахування відсотків та зобов'язалися солідарно відповідати перед ОСОБА_5, а також зобов'язались повернути борг за графіком платежів, встановленому в тексті договору позики.

Відповідно до п. 3 договору позики, позикодавець передає грошові кошти в сумі, зазначеній в п. 1 цього договору, позичальникам в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на договорі позичальники підтверджують факт отримання суми позики в розмірі 245 210, що на день укладання договору позики за курсом валют, встановленим Національним банком України, становило еквівалент 31 000.

1 жовтня 2010 року між сторонами укладено договір іпотеки у забезпечення виконання договору позики від 1 жовтня 2010 року, відповідно до умов якого, відповідачі передали позивачу в іпотеки квартиру АДРЕСА_1.

Зазначила, що протягом п'яти місяців відповідачі справно сплачували частинами суму позики відповідно до графіку платежів, встановленого п.2 Договору, в зв'язку із чим позивач ОСОБА_5 погодилась на їх прохання надати додаткову суму позики.

Відповідно до договору від 1 березня 2011 року Про внесення змін та доповнень до Договору позики, додатково надала відповідачам суму 280 888 грн. в зв'язку з чим внесено зміни до п. 1 та 2 договору позики та змінено термін повернення всієї суми боргу до 1 березня 2012 року. Загальний розмір боргу відповідачів становить 479 255 грн. 88 коп., що за курсом НБУ становило еквівалент 60 400 доларів США.

Зазначила, що станом на 1 березня 2012 року борг у еквіваленті 60 400 доларів США відповідачі не повернули, добровільно сплатити борг не бажають і всіляко уникають будь-яких контактів з позивачем.

У зв'язку із викладеним, просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за договором позики від 1 жовтня 2010 року на загальну суму 1 682 140, грн., визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 суму неустойки за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 1 749 280, 75 грн., 3% річних у розмірі 42 719,10 грн. та судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5, передано відповідачам ОСОБА_6 і ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 245 210 грн., що за курсом НБУ становило еквівалент 31 000,00 доларів США, на строк до 1 квітня 2011 року.

Відповідно до п. 2 договору позики, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вищевказану суму без сплати відсотків щомісячно, взяли в борг до 1 квітня 2011 року без нарахування відсотків, та зобов'язалися солідарно відповідати перед ОСОБА_5, а також зобов'язались повернути борг за графіком платежів, визначеному в тексті договору позики.

Відповідно до п. 3 договору позики, позикодавець передає грошові кошти в сумі, зазначеній в п. 1 цього договору, позичальникам в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на договорі позичальники підтверджують факт отримання суми позики в розмірі 245 210 грн., що на день укладання договору позики за курсом валют, встановленим Національним банком України, становило еквівалент 31 000 доларів США.

1 жовтня 2010 року між сторонами укладено договір іпотеки у забезпечення виконання договору позики від 1 жовтня 2010 року, відповідно до умов якого, відповідачі передали позивачу в іпотеки квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що 1 березня 2011 року між позивачем та відповідачами укладено договір «Про внесення змін та доповнень до Договору позики», відповідно до п. 1, п. 2 договору, ОСОБА_5, передала у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 гроші в сумі 479 255 грн. 88 коп., що на день укладання цього договору за курсом валют, встановленим Національним банком України, становило еквівалент 60 400 доларів США.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вищевказану суму взяли в борг до 1 березня 2012 року, без нарахування відсотків, і солідарно відповідають перед позикодавцем ОСОБА_5 та зобов'язані повернути борг за графіком платежів, встановленому в договорі.

Відповідно до п. 2, 3 договору від 1 березня 2011 року «Про внесення змін та доповнень до договору позики» відповідачі зобов'язалися повернути ОСОБА_5 в строк до 1 березня 2012 року суму в гривневому еквіваленті, що становить 60 400 доларів США.

Заборгованість за договором позики відповідачами у встановлений строк сплачена не була.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положенням ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальники повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів за договором позики в розмірі 1 682 140 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_5 3% річних в розмірі 42 719 грн. 10 коп., суд правильно виходив з положень ст. 625 ЦК України та розрахунку наданого ОСОБА_5

Доказів на спростування даного розрахунку відповідачами не надано.

За ст. 546 ЦК України, одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка.

Згідно ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшуючи розмір неустойки за прострочення виконання зобов'язання з 1749280,75 грн. до 100 000 грн. суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості та взяв до уваги, що розмір неустойки в сумі 1749280,75 грн. є явно неспіврозмірним збитком, завданим порушенням зобов'язання , значно перевищує суму наданої позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4 договору іпотеки від 1 жовтня 2010 року, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі належним чином не виконали умови договору позики, у зв'язку із чим у позивача виникло право за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 оскаржує рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, проте фактично просить суд задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви, визнати недійсними договори поруки та іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року зустрічна позовна заява ОСОБА_4 залишена без розгляду.

Зазначена ухвала суду в апеляційному порядку відповідачем не оскаржена і апеляційним судом не переглядається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді