Єдиний унікальний номер 225/6413/15-ц Номер провадження 22-ц/775/387/2016
Єдиний унікальний номер 225/6413/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Андреєв В.В.
Номер провадження 22-ц/775/387/2016 Доповідач: Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2016 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Халаджи О.В., Жданової В.С.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Виконавчий орган Дзержинської міської ради Донецької області, Відділ державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецької області, про визнання особи безвісно відсутньою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2015 року, яким відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1, заінтересована особа Виконавчий орган Дзержинської міської ради Донецької області, Відділ Державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецької області, про визнання особи безвісно відсутньою.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено докази та встановлено обставини по справі, що призвело до порушення його інтересів при розгляді справи. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи достатньо доказів про відсутність ОСОБА_2, на користь якої з нього стягнуто аліменти на утримання дитини, в місці постійного проживання понад рік, зокрема показання свідків, відомості про неотримання доходів на території України та ін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Від ВДВС Дзержинського міського управління юстиції та Виконавчого органу Дзержинської міської ради надійшли заяви про розгляд справи у відсутності представників.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування вимог зазначив, що з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини, які до вересня 2015 року не стягувались і почали стягуватись із заробітної плати. Однак ОСОБА_2 в місці постійного проживання відсутня понад рік, не скористалась своїм правом на отримання аліментів.

Згідно акту вуличного комітету від 04.12.2015 року ОСОБА_2 разом із сином в травні 2014 року залишила постійне місце проживання в АДРЕСА_1 та зі слів сусідів живе в Російській Федерації.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 свідомо разом із сином виїхала до іншого місця проживання і підстав, в тому числі не отримання аліментів, для визнання її безвісно відсутньою, немає.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови. Серед основних умов - відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи. Другою умовою є відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року. Третя умова - неможливість установлення місця перебування фізичної особи.

Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_2, заявник посилався на те, що з 27 серпня 1994 року він перебував з нею у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; однією сім'єю вони проживали у м. Дзержинську. В травні 2014 року дружина зібрала речі та разом з сином виїхала в невідомому напрямку. Не дочекавшись появи дружини в квітні 2015 року він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року шлюб між ними був розірваний.

З позовної заяви ОСОБА_1 також вбачається, що метою визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою є утримання з нього аліментів на підставі виконавчого листа, виданого 5 березня 2007 року на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області, сума яких буде накопичуватися на депозитному рахунку ВДВС Дзержинського міського управління юстиції, оскільки ОСОБА_2 не використовує своє право на отримання стягнутих коштів у зв'язку з відсутністю в місці постійного проживання понад одного року.

Судом першої інстанції надана відповідна оцінка зібраним по справі доказам, в тому числі акту вуличного комітету від 04.12.2015 року, наданого виконавчим органом Дзержинської міської ради на запит суду, в якому зазначено, що ОСОБА_2 разом з сином проживає у Російській Федерації.

Виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин, зібраних доказів та оцінки їх судом першої інстанції, а також з огляду на те, що, як зазначив заявник, ОСОБА_2 виїхала разом з сином у травні 2014 року, тобто в період проведення антитерористичної операції в Донецькій області, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначених і встановлених обставин недостатньо для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою. При цьому, на думку апеляційного суду, обґрунтування заявником своїх вимог з посиланням на те, що приводом визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою, як зазначив у заяві ОСОБА_1, є такі обставини: в 2007 році в ході сімейної сварки ОСОБА_2 забрала дітей та пішла з дому. При цьому нею було направлено дії на стягнення аліментів на утримання дітей. Так, відповідно до виконавчого листа №2-459, виданого Дзержинським міським судом Донецької області 05.03.2007 року та до розпорядження державного виконавця Дзержинського міського управління юстиції, виконавчий лист про стягнення аліментів було направлено для подальшого виконання до ВП «Шахта Торецька» ДП «Дзержинськвугілля»; згодом його було переведено до ВП «Шахта Північна», а виконавчий лист про стягнення аліментів було повернуто до канцелярії ВДВС Дзержинського міського управління юстиції. В цей же час і було поновлено взаємовідносини в їхній родині; дружина разом з дітьми повернулася додому і, як він вважав раніше, питання стягнення аліментів вже його не стосувалося; при цьому зупинилися примусові стягнення із заробітної плати до вересня 2015 року, не може бути належним та допустимим доказом для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою, оскільки з аналізу зазначених пояснень вбачається тимчасове не проживання ОСОБА_2 в сім'ї і поновлення стосунків з ОСОБА_1 і проживання у подальшому однією сім'єю.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2015 року немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: