Номер провадження: 22-ц/785/1002/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а:

05 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним первісним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 02 серпня 2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким відповідач ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 83 360 грн. у борг строком на два роки, до 02 серпня 2014 року. Відповідач не виконав зобовязання за договором позики у встановлений строк. 29 січня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 83 360 грн. У звязку з невиконанням зобовязання відповідач згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити йому за період з серпня 2014 року по березень 2015 року суму інфляційних витрат у розмірі 26 680 грн., 3 % річних за вказаний період у розмірі 1 667 грн. 20 коп. та відсотки за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ - 8 665 грн. 56 коп.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 526, 530, 625, 1048 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просив позов задовольнити та стягнути судові витрати (а.с. 2-5).

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечував та 28 квітня 2015 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики від 02 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6. недійсним, у звязку з тим, що за даним договором не було передачі йому грошових коштів, тобто договір, на його думку, є недійсним на підставі ст. ст. 234, 235 ЦК України як фіктивний та удаваний(а.с. 31-36).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено (а.с. 56-58).

В апеляційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги (а.с. 63-68, 74-77).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3С задоволено частково.Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 суму інфляційних втрат розмірі 26 680 грн., 3% річних у розмірі 1 667 грн. 20 коп., в решті позову ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 98-102).

Відповідач ОСОБА_4 оскаржив рішення апеляційного суду в касаційному порядку (108-113).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року залишено без змін (а.с. 127-130).

Таким чином, справа переглядається в апеляційному порядку в частині вирішення первісного позову про стягнення інфляційних збитків за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4, пояснення на, перевіривши матеріали справи, дослідивши розрахунок заборгованості за договором позики, наданий позивачем суду апеляційної інстанції, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково за таких підстав.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено те, що 02 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики грошових коштів на суму 83360 грн. строком на два роки, до 02 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №1603 (а.с. 43).

За заявою ОСОБА_3 29 січня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_4В на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 83360 грн., зареєстрований в реєстрі за №135 (а.с. 7,8).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 135 від 29.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу 83360 грн. (а.с. 13).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції від 25 грудня 2013 року виконавчий документ № 135 від 29.01.2013 року повернуто стягувачу у звязку з відсутністю майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (а.с. 14).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Біляївського управління юстиції в Одеській області від 19 червня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 135 від 29 січня 2013 року про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 83360 грн. (а.с. 15).

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві).

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання. Боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Розрахунок проіндексованої суми проводить позивач, проте суд повинен перевірити цей розрахунок на відповідність його закону.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, сума інфляційних збитків становить 26 680 грн. та 3 % річних - 1 167 грі 20 коп.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області, Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 02 грудня 2015 року зазначив, що апеляційний суд не перевірив указаний розрахунок позивача на відповідності його закону, не навів у рішенні свій розрахунок, зазначивши лише загальну суму стягнення та не звернув уваги на те, що позивач надав розрахунок інфляційних збитків за період з січня 2014 року по березень 2015 року, сума яких становить 26 680 грн., при цьому просив стягнути з відповідача суму інфляційний збитків за період з серпня 2014 року по березень 2015 року, а також належним чином не перевірив правильність нарахування позивачем 3 % річних та не врахував, що на відміну від інфляційний збитків розрахунок 3 % річних здійснюється за кожен день прострочення.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скосові рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляд справи.

При новому розгляді справи, враховуючи встановлений індекс інфляції за період з 02 серпня 2014 року по лютий 2015 року (згідно з наведеним розрахунком позивача на а.с.10) та методики розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, колегією суддів установлено, що обчислені позивачем суми, які він просить стягнути з відповідача, перевищують суми, які обчислюються шляхом застосування зазначених методик.

Так, за період з 02 серпня 2014 року по 28 лютого 2015 року сума встановленого індексу інфляції становить 17526,26 грн. грн. (83360 грн. борг, х 121,025% - індекс інфляції за сім місяців, = 100886,26 грн. - 83360 грн.) та три процента річних за весь час прострочення боргу з 02 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року становить 1658,06 грн. (83360 грн. х 242 дня х 3% річних : 365 дня : 100%).

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, перевіряючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача частково шляхом стягнення в його користь із відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 17526,26 гривень за період з 02 серпня 2014 року по 28 лютого 2015 року і 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 1658,06 гривень за неналежне виконання укладеного між сторонами у справі договору позики.

Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 212, 213 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. 625 ч. 2 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів за договором позики,задовольнити частково.

Зменшити розмір встановленого індексу інфляції до 17526,26 грн., та трьох процентів річних до 1658,06 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса для листування: м. Одеса, провулок Маячний, 12/8). В решті позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_9

ОСОБА_2