Номер провадження: 22-ц/785/5326/16
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В. Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ТОВ «Порше Лізінг Україна» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Постман», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків, посилаючись на те, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00004253 від 23 січня 2012 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 TDCI, шасі НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2011, строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобов'язалося прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору.

Відповідач ОСОБА_3 виступив поручителем ТОВ «Постман», згідно умовами поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг №00004253 від 23 січня 2012 року.

Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у загальній сумі 260262 гривень 84 копійок.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість на загальну суму 260262 гривень 84 копійок та судовий збір.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків задоволений. Стягнуто солідарно з ТОВ «Постман», ОСОБА_3 на користь ТОВ Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором у розмірі 260262 гривень 84 копійок. Стягнуто в рівних частинах з ТОВ «Постман», ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання представники ТОВ «Порше Лізінг Україна», ТОВ «Постман» не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 задоволена частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості по лізинговим платежам, провадження в цій частині (позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості по лізинговим платежам) закрито.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» 23 січня 2012 року було укладено з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00004253, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 TDCI, шасі НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2011, строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобов'язалося прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору (а.с.19-28).

Відповідно до умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг №00004253 від 23 січня 2012 року ОСОБА_3 виступив поручителем ТОВ «Постман» (а.с.19). Відповідно до акту прийому передачі від 23 січня 2012 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 TDCI, шасі НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2011 (а.с.40).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, однак відповідач ТОВ «Постман» встановлені договором фінансового лізингу умови не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість: 107 802 гривні 96 копійок - заборгованість, що виникла у зв'язку з несплатою лізингових платежів, 9 300 гривень 27 копійок - пені; 2 790 гривень 08 копійок - 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат; 33 610 гривень 48 копійок - інфляційні втрати; 22 595 гривень 29 копійок - проценти за користування чужими коштами та 84 163 гривні 76 копійок - збитки, а всього 260 262 гривні 84 копійки. Суворовським районним судом м. Одеси 29 березня 2016 року було прийнято рішення відповідно до якого позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків задоволений. Стягнуто солідарно з ТОВ «Постман», ОСОБА_3 на користь ТОВ Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором у розмірі 260262 гривень 84 копійок. Стягнуто в рівних частинах з ТОВ «Постман», ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судовий збір. При цьому суд посилався на ст.ст. 10, 11, 60, 64, 77, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст.525,526,530,549,550,1054 ЦК України (а.с. 133-135).

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в зв'язку з невірним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 23 січня 2012 року між ТОВ «Порше лізинг Україна» та ТОВ «Постман» був укладений договір фінансового лізингу №00004253, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 TDCI, шасі НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2011, строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобов'язалося прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. Відповідно до положень договору ОСОБА_3 виступив поручителем ТОВ «Постман» (а.с. 19).

У зв'язку з тим, що відповідач по справі умови договору №00004253 від 23 січня 2012 року не виконував, а саме не сплачував лізингові платежі № 28-41 від 04.09.2014 року, від 03.10.2014 року, від 16.10.2014 року, 04.11.2014 року, 17.11.2014 року 03.04.2015 року, від 20.04.2015 року, від 05.05.2015 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» було направлено ТОВ «Постман» нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу (а.с.49-56).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з солідарного обов'язку боржника та поручителів перед позивачем відповідно до умов, укладених між сторонами договорів поруки, додаткових угод до них та вимогам ст.ст. 553, 554 ЦК України.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції по суті та враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14 вважає за необхідним вказати на наступне.

Згідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

В справі, яка розглядається за умови укладеного між сторонами договору лізингу боржник зобов'язаний здійснювати певні платежі щомісячно, і кожен з цих платежів, а також в цілому виконання лізингового договору забезпечено поручителем - відповідачем по справі.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повідомлення про несплату заборгованості (чергового платежу) разом з вимогою її погасити надсилалося ОСОБА_3, як поручителю за вказаним договором.

При визначенні обов'язків довірителя з точки зору чинності договору поруки в контексті вказаної ст. 559 ЦК України слід враховувати наступне.

Як зазначено в п. 12.13 додатку до договору про фінансовий лізинг №00004253 від 23 січня 2012 року, а саме в загальних комерційних умовах внутрішнього фінансового лізингу Контракт вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони (а.с.37).

Таке письмове повідомлення було надіслано ТОВ «Порше лізинг Україна» до ТОВ «Постман» 05.05.2015 року (а.с. 46-47), таким чином, Контракт припинив свою дію 19.05.2015 року.

Колегією суддів не приймається до уваги ствердження позивача, про те, що дійсно лист про розірвання договору був датований 05 травня 2015 року, а направлений на адресу ТОВ «Постман» лише 02 червня 2015 року з тих підстав, що дійсно в матеріалах справи міститься поштове повідомлення з відбитком печатки «Укрпошта», на якому зазначено дата 02.06.2015 року за № 683 (а.с. 48).

Але з бази відстеження пересилання поштових відправлень «Укрпошти», № 683 відсутній (а.с. 185).

З наведених підстав, колегія суддів дійшла до висновку, про те, що лист про припинення договору був направлений саме 05 травня 2015 року, а тому договір припиняє свою дію на підставі п. 12.13 договору з 20 травня 2015 року, на 10 робочий день.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Так як строк виконання основного зобов'язання визначений десятиденним строком з дня розірвання Договору, а саме 20.05.2015 року, то шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України закінчується 20.11.2015 року. Між тим, до суду позивач звернувся лише 29.11.2015 року, тобто з пропущенням строку встановленого ЦК України. Відповідно слід визнати, що порука припинилась, а тому законні підстави для стягнення грошових коштів з поручителя відсутні.

В зв'язку з наведеним та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення їх з поручителя грошових коштів. При цьому відхиляються доводи апеляційної скарги щодо припинення договору поруки через те, що в договорі фінансового лізингу №00004253 від 23 січня 2012 року строк дії не зазначений, а відповідно до п. 12.3. договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, то на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тому, оскільки кредитор не пред'явив до позову до поручителя протягом цього строку вважає, що порука ОСОБА_3 припинилась. Однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в договорі про фінансовий лізинг № 00004253 датованому від 23 січня 2012 року та додатку до нього визначено, що строк лізингу становить 60 місяців (а.с.19-23), також в другому додатку до договору про фінансовий лізинг № 00004253 від 23 січня 2012 року визначено, що строк лізингу становить 72 місяців, тобто сторони визначили, що кількість лізингових платежів збільшується до 84, а строк лізингу становить 84 місяців (а.с.24-28). Отже, строк договору № 00004253 був встановлений, тому, доводи апелянта знайшли своє підтвердження лише в частині припинення поруки, а не підстав її припинення.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, то колегія суддів на підставі ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог до поручителя.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець