Номер провадження: 22-ц/785/1191/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді -Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, а також представників відповідача ОСОБА_5 дитячої музичної школи ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 дитячої музичної школи Білгород Дністровського району Одеської області, третя особа Відділ культури Білгород Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про визнання незаконною відмову в прийнятті на роботу, зобовязання прийняти на роботу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 дитячої музичної школи Білгород Дністровського району Одеської області, третя особа Відділ культури Білгород Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про визнання незаконною відмову в прийнятті на роботу, зобовязання прийняти на роботу та стягнення моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 29.08.2003 року по 20.01.2013 року вона працювала на посаді викладача по класу фортепіано ОСОБА_5 дитячої музичної школи, яка підпорядкована відділу культури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області.

12.12.2012 року за станом здоровя ОСОБА_3 було встановлено першу групу інвалідності безстроково за загальним захворюванням, тому вона вимушена була звільнитись з роботи за власним бажанням. Через деякий час стан здоровя позивача поліпшився та вона вирішила повернутись до роботи.

Після численних звернень позивача до адміністрації відповідача та в різні інстанції, 22.01.2015 року відділом культури Білгород-Дністровської районної адміністрації ОСОБА_3 було надіслано лист, у якому їй запропоновано прибути до ОСОБА_5 дитячої музичної школи для написання заяви про прийом на роботу на посаду концертмейстера з педагогічним навантаженням 9 годин на тиждень (0,5 ставки).

27.01.2015 року позивач подала заяву про прийом її на роботу на посаду концертмейстера з педагогічним навантаженням 9 годин на тиждень (0,5 ставки) ОСОБА_5 дитячої музичної школи.

09.02.2015 року директор ОСОБА_5 дитячої музичної школи видала на руки позивачу акт, з якого вбачається, що ОСОБА_3 в прийнятті на роботу на посаду концертмейстера з тижневим навантаженням 9 годин відмовлено.

Позивач стверджує, що відносно неї є ознаки порушення у прийнятті на роботу, що полягає в тому, що адміністрація ОСОБА_5 дитячої музичної школи допускає відносно неї дискримінацію за ознаками її віку та стану здоровя.

На підставі вищевикладеного позивач звернулась до суду із позовом та просила його задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, вказуючи на правомірність дій з боку адміністрації відповідача, оскільки на час звернення позивачки з заявами про прийняття її на роботу вільних педагогічних годин концертмейстера з педагогічним навантаженням 9 годин на тиждень ( 0,5 ставки) у навчальному закладі не було. ОСОБА_3 було запропоновано укласти трудовий договір на чотиригодинне тижневе навантаження з укладанням контракту, від якого позивач відмовилась.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечувала, надавши до матеріалів справи письмові заперечення, у яких просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Разом з цим, згідно із ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 21-03 від 22.08.2003 року, 29.08.2003 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу до ОСОБА_5 дитячої музичної школи на посаду викладача з класу фортепіано, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 11-13).

Згідно заяви від 08.01.2013 року, ОСОБА_3 20.01.2013 року було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 66, 12).

На думку позивача ОСОБА_3, через деякий час стан її здоровя значно поліпшився та вона вирішила повернутись до роботи, однак адміністрацієя ОСОБА_5 дитячої музичної школи відмовляє їй у реалізації позивчаем свого права на отримання роботи у навчальному закладі відповідача.

Відмова позивачу в прийнятті на роботу мотивована відсутністю вакантних посад відповідних спеціальностей з відповідним педагогічним навантаженням.

Факт відсутності вакантних посад концертмейстера з педагогічним навантаженням саме 9 годин на тиждень ( 0,5 ставки) (як того вимогає позивач) на момент її звернення із заявою про прийняття на роботу у січні 2015 року, доведено сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, а саме: витягом із штатного розпису ОСОБА_5 дитячої музичної школи, тарифікаційного списку, розрахунку середньої ставки викладачів і концертмейстерів, наказом №46/к від 17 грудня 2013 року відділу культури Білгород-Дністровською РДА Одеської області.

Відповідачем було запропоновано ОСОБА_3 посаду викладача з класу фортепіано або музичної літератури з 4-годинним тижневим навантаженням за контрактною формою працевлаштування, або за контрактною формою на 4 години концертмейстера. Проте позивач від зазначених пропозицій відмовилась.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами та дійшов до обгрунтованого висновку про те, що при відмові у прийнятті на роботу позивача на посаду концертмейстера з педагогічним навантаженням 9 годин на тиждень усі вимоги чинного трудового законодавства було дотримано.

Суд першої інстанції перевірив усі докази, які навела позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а представник відповідача ОСОБА_5 дитячої музичної школи - у підтвердження своїх заперечень, прийняв до уваги думку третьої особи Відділу культури Білгород Дністровської РДА щодо виниклих спірних правовідносин та навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, і зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що відповідач зобовязаний працевлаштувати її на посаду концертмейстера не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. В протилежному випадку керівник закладу позбавляється можливості в повному обсязі виконувати свої функціональні обов'язки по підбору та розміщенню кадрів і нести відповідальність за організацію високоякісної, плідної роботи працівників, здійснивши всі необхідні для цього заходи. Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 не спростувала доводи суду першої інстанції щодо дискримінаційного ставлення до неї з боку адміністрації відповідача під час її звернення про прийняття на роботу, оскільки належними та відповідним доказами вона ці обставини не довела, ні у місцевому суді, ні у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_2