Провадження № 2/331/495/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10. 2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

при секретарі Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.03.2013 року померла її мати ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на ? частину квартири АДРЕСА_1/вул. Лепіка в м. Запоріжжі. Відповідно до заповіту, посвідченого 14.06.1994 року належну ОСОБА_3 на праві особистої власності ? частки квартири заповіла її рідній сестрі ОСОБА_4 16.07.2013 року позивач та її сестра звернулися до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з прийняття спадщини, ОСОБА_4 відмовилася від спадкування за заповітом та за законом на користь позивача, а ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини. Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 207/2013. Після спливу шестимісячного строку позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, однак їй було відмовлено, у звязку з тим, що є ще один спадкоємець за законом ОСОБА_2, він також є власником ? частини зазначеної квартири, за цією адресою зареєстровано місце його проживання. Однак, як зазначає позивач, ОСОБА_2 не мешкає за місцем своєї реєстрації, а проживає за кордоном, у встановлений законом строк з відповідною заявою до нотаріальної контори не звертався, а заява про прийняття спадщини надійшла 28.01.2014 року, тобто з пропуском строку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 р. позивачу відмовлено у позові про визнання права власності в порядку спадкування . Після отримання зазначеного рішення суду, позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про право на спадщину за законом, надавши всі необхідні документи. 26.06.2015 року нотаріус видав свідоцтво на ? частку спадкового майна. Після цього, ОСОБА_1 двічі зверталася з заявами про видачу свідоцтва на іншу частку, тобто ? частки квартири, додавши акти щодо не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі. В обґрунтування причин відмови відповідач посилався на довідку, видану центром обслуговування ВП КП ВРЕЖО № 2 МКП «Основаніє» ЗМР № 680 від 11.06.2013 року, в якій встановлено зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 спільно зі спадкодавцем, але як зазначає позивач, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити ні про факт постійного проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ні про своєчасність прийняття спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати незаконною та скасувати постанову Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від 08.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом та зобовязати Четверту Запорізьку державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири АДРЕСА_2/ вул. Лепіка в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, заявою просить розглядати справу без участі представника нотаріальної контори. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду її по суті.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.03.2013 року померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 257034 від 07.03.2013 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_3/ вул.Лепіка в м. Запоріжжі.

14.06.1994 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповідала частину своєї квартири дочці ОСОБА_4

16.07.2013 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 , спадкоємцем за заповітом подана заява про відмову від прийняття спадщини за заповітом від 14.06.1994 р. за реєстровим № 2-2126, після померлої 04.03.2013 р. ОСОБА_3

16.07.2013 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом подана заява про прийняття спадщини після померлої 04.03.2013 р. ОСОБА_3

16.07.2013 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 207/2013 до майна померлої 04.03.2013 року ОСОБА_3, яка на день смерті мешкала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/ вул.Лепіка в м. Запоріжжі.

03.10.2013 р. до нотаріальної контори ОСОБА_1 подана заява, в якій повідомлено про інших спадкоємців ОСОБА_5, ОСОБА_2

28.01.2014 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлої 04.03.2013 р. ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 207/2013, спадкоємцями є позивач ОСОБА_1, як дочка померлої, що прийняла спадщину подачею 16.07.2013 р. заяви про прийняття спадщини за законом, та ОСОБА_2, який відповідно до матеріалів спадкової справи є спадкоємцем померлої відповідно до ч.1ст.1266 ЦК України та прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України , як спадкоємець ,який постійно був зареєстрований спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 р. , яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області залишено скасовано, позивачу відмовлено у позові про визнання права власності в порядку спадкування на ? частку квартири АДРЕСА_2/ вул. Лепіка в м. Запоріжжі, після померлої 04.08.2013 р. матері ОСОБА_3 Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014 р. було встановлено, що позов задоволенню не підлягає , оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права тому, що оформлення права на спадщину віднесено до компетенції нотаріальних контор при наявності всіх необхідних документів на спадщину і не може бути судом визнано право власності у разі спору між спадкоємцями про те, хто з них взагалі має право спадкувати майно.

За таких обставин , ОСОБА_1 вперше звернулась до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування , не отримавши від нотаріуса постанови про відмову у вичненні нотаріальної дії, що було б підставою для її звернення до суду за захистом своїх прав.

Після отримання зазначених рішень судів, позивач ОСОБА_1звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

26.06.2015 р. Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку ? квартири АДРЕСА_2/ вул. Лепіка в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлої 04.03.2013 р.

Позивач ОСОБА_1 також звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на ? частину квартири АДРЕСА_2/ вул. Лепіка в м. Запоріжжі, оскільки, ОСОБА_2 є неналежним спадкоємцем.

Постановою Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від 08.12.2015 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , а саме на ? частку квартири АДРЕСА_2/ вул. Лепіка в м. Запоріжжі, після померлої 04.08.2013 р. матері ОСОБА_3 В. в звязку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємцям першої черги, повинно за законом належати по 1/4 частки квартири.

Відповідно до п. 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 N 296/5, за яким доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка житлово-експлуатаційної організації.

З матеріалів спадкової справи № 207/2013 вбачається, що ОСОБА_2 було надано нотаріусу довідку Центру обслуговування ВП КП ВРЕЖО № 2 № 680 від 11.06.2013 р. про його реєстрацію спільно зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_4/ вул.Лепіка в м. Запоріжжі, та надіслано нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 Відповідно до довідки № 680 Центру обслуговування ВП КП ВРЕЖО № 2 від 11.06.2013 р. ОСОБА_2 зареєстрований за адресою спадкодавця померлої ОСОБА_3 : м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_5. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Свою відмову нотаріус обґрунтував тим, що виходячи із наявних в спадковій справі документів ОСОБА_2 прийняв спадщину за законом, як такий , що був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем. В матеріалах спадкової справи відсутні та спадкоємцем ОСОБА_1 не надані документи, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_2 право на спадкування згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

За таких обставин, нотаріус , прийняв цю довідку до уваги, оскільки не прийняти цю довідку до уваги нотаріус не має можливості, так як відповідно до п. 8.8 розділу 8 надання відомостей про реєстрацію місця проживання/перебування особи, Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів , затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 р. № 1077, довідки про реєстрацію місця проживання/місце перебування особи надаються за запитом самої особи або її законного представника , а також іншої особи за умови надання особою, щодо якої запитується інформація, згоди на надання інформації про неї.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус керується інформацією із наданих йому офіційних документів. Нотаріус не має право встановлювати будь-яких юридичних фактів, так як це відноситься до компетенції суду.

Предметом позову у цьому провадженні є вимоги позивача про визнання незаконною та скасування постанови нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2015 року у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом та зобовязання відповідача видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом .

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, оглянувши матеріали спадкової справи , заведеної Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою № 207/2013 до майна померлої 04.03.2013 року ОСОБА_3 , приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконною та скасування вищезазначеної постанови не підлягають задоволенню, оскільки постанова нотаріуса винесена виходячи із наявних в спадковій справі документів, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус керується інформацією із наданих йому офіційних документів, нотаріус не має право встановлювати факти, що мають юридичне значення, в даному випадку встановлювати місце проживання та реєстрації особи, оскільки це відноситься до компетенції суду. При цьому суд зазначає, що зазначених позовних вимог щодо встановлення юридичних фактів позивачем в позовній заяві не зазначено.

Як зазначає нотаріус в своїх поясненнях до суду, в матеріалах спадкової справи відсутні документи , які б свідчили про відсутність у ОСОБА_2 права на спадкування відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України .

Закон України «Про нотаріат» (далі Закон), є спеціальним законом у даному виді правовідносин, а тому у своїй діяльності нотаріус повинен керуватися ним.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.34 Закону, нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до положень Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель,тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Таким чином, нотаріус встановивши, що ОСОБА_2 спільно був зареєстрований зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_4/ вул.Лепіка в м. Запоріжжі, відмовив позивачу в оформленні частки спадщини, яка належить ОСОБА_2 з підстав ненадання нотаріусу всіх необхідних документів для оформлення такого права, і такі обставини знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому суд приходить висновку про відсутність підстав задоволення заявленого позову саме до державного нотаріуса.

При цьому суд враховує, що в цьому провадженні позивач не заявляв вимог до іншого спадкоємця і останній судом як відповідач не був притягнутий, та рішення яке ухвалено по даній справі не перешкоджає позивачу звернутись до суду із вимогами про визнання права власності на спадкове майно до інших спадкоємців. У разі ж незгоди із визначеною нотаріусом часткою майна спадкоємця, вже у заявника зявляється право для оскарження рішення нотаріуса у суді. При цьому ЦК України не передбачено такого способу захисту порушених прав як зобов'язання нотаріуса вчиняти будь-які дії, тому суд не може зобовязати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено.

Враховуючи вищевикладене, оскільки оскаржується саме неправомірні дії нотаріуса та зобовязання нотаріуса вчинити певні дії, суд приходить до висновку, що нотаріус не може вийти за межі своїх повноважень, та виконати заявлені позивачем вимоги, тому позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В. М. Світлицька