Справа № 140/1373/15-ц Провадження № 22-ц/772/498/2016Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 55 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Немирівського комбінату комунальних підприємств про стягнення заробітної плати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Немирівського комбінату комунальних підприємств про стягнення заробітної плати, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що наказом № 11-А від 01 липня 1992 року його прийнято на посаду тракториста, трактора Т-40, Немирівського комбінату комунальних підприємств. Наказом № 20-А від 12 травня 2015 року його звільнено з займаної посади згідно ст.. 36 п.1 КЗпП України. Згідно довідки №98, від 08 травня 2015 року, заборгованість по заробітній платі складає 27098,43 грн.

Відповідач в день звільнення не провів з ним розрахунку, чим порушив ст. 116 КЗпП України. В звязку з цим позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з Немирівського комбінату комунальних підприємств заборгованість по заробітній платі в сумі 27098,43 грн..

07.12.2015 року позивач збільшив позовні вимоги, просив суд також стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000 грн., індексацію 3000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14000 грн.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано відповідного розрахунку позовних вимог, необґрунтовано моральну шкоду.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що наказом № 11-А від 01 липня 1992 року його прийнято на посаду тракториста, трактора Т-40, Немирівського комбінату комунальних підприємств (а.с.4).

Наказом № 20-А від 12 травня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади за згодою сторін згідно ст.. 36 п.1 КЗпП України (а.с.5).

Згідно довідки №98 від 08 травня 2015 року заборгованість по заробітній платі складає 27098,43 грн. (а.с.6).

З довідки Немирівського комбінату комунальних підприємств №200 від 30.11.2015 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі трактористу-машиністу ОСОБА_2 станом на 08.05.2015 року становила 27098,43 грн., на день звільнення становила 27222,75 грн. Заборгованість була погашена 09.10.2015 року в повному обсязі (а.с.33).

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 абзацом 3 п. 2 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за останні два місяці, що передували звільненню становить у березні 2015 року - 2551,30 грн., робочих днів 21; у квітні 2015 року - 2918,52 грн. робочих днів 21. Таким чином, середньоденний (годинний) заробіток складав 130,23 грн. ((2551,30 грн. + 2918,52 грн.):(21+21)). Так, середньомісячний заробіток дорівнює множенню середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів, яке складає 2734,83 грн. (130,23 грн.* (21дні+21дні)/2).

Враховуючи викладене, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в період з 12.05.2015 року по 09.10.2015 року (по день погашення заборгованості) становить 13413 грн. 69 коп. (4 місяці, 19 днів x 2734,83грн.), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цьогоЗакону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У випадку якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначені затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Індекс споживчих цін для визначення розміру компенсації обчислюється множенням місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. До розрахунку не включається індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід. Мінімальна заробітна плата до вересня 2015 року складала 1218 грн.

Приріст індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу за 2015 рік складає: травень 0,9% (1218 грн.*0,9%/100=10,96 грн.); червень 0,5% (1218 грн.*0,5%/100=6,09 грн.); липень 1,5 %(1218 грн.*1,5%/100=18,27 грн.); серпень 2,3% (1218 грн.*2,3%/100=28,01 грн.), таким чином індексація складає 63,33 грн. (10,96 грн.+6,09 грн.+18,27 грн.+28,01 грн.).

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст..237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримки виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-23цс12 від 25 квітня 2012 року).

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 000 грн, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало у невиплаті в строки заробітної плати, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Що ж стосується вимоги позивача про стягнення заробітної плати в розмірі 27098,43 грн., то в цій частині слід відмови, оскільки як вбачається з матеріалів справи 09.10.2015 року заборгованість перед позивачем погашена в повному обсязі (а.с.33).

У відповідності до ст.. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 569,06 грн., а також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 267,96 грн. (а.с.54).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що прийняте судом першої інстанції рішення, ухвалено з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Немирівського комбінату комунальних підприємств (вул.. Леніна, 23, м. Немирів, Вінницька обл..) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 13413 (тринадцять тисяч чотириста тринадцять) гривень 69 копійок, індексацію в розмірі 63 (шістдесят три) гривні 33 копійки, моральну шкоду в розмір 3000 (три тисячі) гривень та 267 (двісті шістдесят сім) гривень 96 копійок витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з Немирівського комбінату комунальних підприємств (вул.. Леніна, 23, м. Немирів, Вінницька обл..) на користь держави судовий збір в розмірі 569 (п»ятсот шістдесят дев»ять) гривень 06 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.