Ухвала іменем україни
05 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ «Ерде Банк» звернулось до суду з указаним позовом, посилалось на те, що між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір від 12 квітня 2011 року № К-26/11, згідно з яким відповідачу відкрито кредитну лінію з максимальним лімітом у сумі 2 750 017,68 доларів США із розрахунку 17 % річних.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, проте відповідач зобов'язання зі своєчасного повернення коштів належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерде Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2011 року № КЛ-26/11 у розмірі 5 677 087,13 доларів США, що еквівалентно 45 376 957 грн 43 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в стягненні штрафних санкцій.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерде Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 041 828,45 доларів США, що еквівалентно 40 299 334 грн 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 2 708 630,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 листопада 2013 року становить 21 650 085 грн, заборгованості за відсотками - 545 686,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 листопада 2013 року становить 4 361 670 грн 84 коп., штрафу згідно з п. 4.3 кредитного договору в розмірі 1 787 511,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 листопада 2013 року становить 14 287 578 грн 90 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові про стягнення штрафних санкцій.

У іншій частині рішення судів не оскаржені, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 квітня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № К-26/11, на підставі якого відкрито кредитну лінію з максимальним лімітом у сумі 2 750 017,68 доларів США. Термін остаточного повернення кредиту - 11 лютого 2013 року. Процентну ставку за користування кредитом визначено у розмірі 17 % річних.

Згідно з п. 4.3 кредитного договору передбачено штраф у розмірі 5 % від суми наданого кредиту за кожне прострочення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, у тому числі несвоєчасну сплату відсотків чи несвоєчасне погашення тіла кредиту.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено штраф у розмірі 20 % від суми неповернутого кредиту у разі несвоєчасного повернення кредитних коштів.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, зазначав наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом, банк надав суду розрахунок, згідно з яким заборгованість ОСОБА_3 станом на 11 листопада 2013 року становить 5 677 087,13 доларів США, що еквівалентно 45 376 957 грн 43 коп., яка складається із суми заборгованості за кредитом - 2 708 630,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 листопада 2013 року становить 21 650 085 грн; суми заборгованості за відсотками - 545 686,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 листопада 2013 року становить 4 361 670 грн 84 коп.; штрафу згідно з п. 4.3 кредитного договору - 1 787 511,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 листопада 2013 року становить 14 287 578 грн 90 коп.; штрафу згідно з п. 4.4 кредитного договору - 635 258,68 доларів США.

Стягуючи з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 5 677 087,13 доларів США, що еквівалентно 45 376 957 грн 43 коп., суд першої інстанції вважав обґрунтованими позовні вимоги банку.

Однак щодо штрафу, то апеляційний суд зазначав, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), проте в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування позовної давності. Крім того, розгляд справи проведено у заочному порядку за відсутності відповідача. Таким чином, за відсутності заяви про застосовування строку позовної давності ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф, передбачений п. 4.3 кредитного договору, та штраф, передбачений п. 4.4. договору, є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором дає підстави вважати про недотримання ст. 61 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що посилання ОСОБА_3 в касаційній скарзі про те, що її не було повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції та, як наслідок, було ухвалено заочне рішення й вона не мала можливості надати заяву про застосування позовної давності до штрафу, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 повідомлялася про дату судового засідання як поштовими повідомленнями, так і через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Посилання ОСОБА_3 про іншу адресу проживання також не може бути взято до уваги, оскільки в документах на отримання кредиту ОСОБА_3 зазначено саме ту адресу, за якою були направлені повідомлення. Відомостей про те, що ОСОБА_3 повідомляла банк про зміну адреси проживання, матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова