УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк», ОСОБА_7 про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), ОСОБА_7, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати зобов'язання за договором поруки, укладеним 26 липня 2007 року між ним, банком та ОСОБА_7, припиненими.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що 26 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник ОСОБА_7 отримав кредитні кошти у розмірі 890 тис. Євро з кінцевим строком повернення до 25 липня 2022 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, того ж дня, між банком, ОСОБА_7 та ним було укладено договір поруки.

Позивач зазначав, що у березні 2013 року банк звернувся до суду з позовом, у тому числі і до нього, як поручителя, з вимогами про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. З позовної заяви він дізнався, що у травні 2008 року ОСОБА_7 отримав від банку повідомлення від 16 травня 2008 року про зміну процентної ставки й необхідність у зв'язку з цим з'явитись протягом 10 днів до банку для укладення додаткового договору. Оскільки ОСОБА_7 не уклав додатковий договір, то, відповідно до цього повідомлення, він був зобов'язаний у 10-денний строк з часу надіслання банком цього повідомлення достроково повністю повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісію за користування кредитом на день повернення. Позивач вважав, що у такому випадку строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав у травні-червня 2008 року. А оскільки банком протягом 4 років не заявлено до суду позову про стягнення з нього боргу, як з поручителя (такий позов заявлено лише 15 березня 2013 року), то, згідно умов, передбачених п. 4.6. договору поруки від 26 липня 2007 року, такий договір припинено. На підставі наведеного, позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано зобов'язання за договором поруки від 26 липня 2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_6, припиненими. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа в апеляційному порядку розглядалася неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Кредобанк» просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року і передати справу на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 26 липня 2007 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 890 тис. Євро зі сплатою 27 % річних з кінцевим строком повернення до 25 липня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 26 липня 2007 року між банком, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

16 травня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Кредобанк» направило ОСОБА_7 повідомлення про зміну процентної ставки та відповідно до п. 3.8 кредитного договору обов'язок з'явитись до банку для укладення додаткового договору протягом 10 днів. Також у повідомленні зазначено, що у випадку невиконання ОСОБА_7 вказаного положення та/або при відсутності його згоди з пропозицією банку на зміну процентної ставки, він зобов'язаний протягом 10 днів з часу надіслання банком цього повідомлення повністю повернути суму кредиту та проценти, комісію за користування кредитом на день повернення. Також банк у вказаному повідомленні зазначив, що у разі невиконання цих вимог у банку виникнуть правові підстави для примусового стягнення заборгованості аж до звернення стягнення на предмет застави (іпотеки).

Після направлення ОСОБА_7 вказаного повідомлення додаткові договори між ним та банком не укладались.

Відповідно до п. 4.10 кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Суди дійшли висновків, що, оскільки ОСОБА_7 не з'явився у десятиденний строк з дня отримання повідомлення-вимоги до банку для укладення додаткових договорів та не висловив свою згоду з пропозицією банку на зміну процентної ставки, то у відповідності до умов кредитного договору, 27 травня 2008 року у банку виникло право вимоги дострокового погашення боргу за кредитним договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що право вимоги банку за кредитним договором настало в травні 2008 року в зв'язку з тим, що боржник не прийняв умови банку щодо зміни умов кредитного договору, а відтак, настав строк виконання основного зобов'язання, так як він зобов'язаний був повернути кредит достроково. Проте, скористався своїм правом вимоги банк лише в березні 2013 року шляхом звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя, тобто більше ніж через 3 роки з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, що свідчить про припинення поруки та обґрунтованість даного позову з урахуванням вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Апеляційний суд не в повній мірі виконав вимоги ст. 303 ЦПК України та дійшов передчасних висновків щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ст. 553 ЦК України).

Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених Главою 50 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у ст. 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Виходячи із ч. 4 ст. 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У вказаній справі, п. 4.6 договору поруки встановлено, що договір поруки припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

За пунктом 2.1 кредитного договору строк його дії встановлено до 25 липня 2022 року.

Тобто договором поруки встановлено строк її припинення - після закінчення трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

Разом з тим відповідно до пункту 4.10 кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку (пункт 4.9) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Отже, кредитним договором було передбачено порядок зміни строку виконання основного зобов'язання. Проте, як установив суд, зміна строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором у передбаченому ним порядку (пункти 4.9, 2.9) не відбулася.

Надіслання банком позичальнику повідомлення про намір підвищити процентну ставку за кредитом з пропозицією прибути до банку для укладення додаткового договору (а в разі незгоди з цією пропозицією - у десятиденний строк повернути всю суму кредиту) не є вимогою про дострокове повернення кредиту та не свідчить про те, що строк виконання основного зобов'язання змінений відповідно до умов кредитного договору.

Такі правові висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 вересня 2015 року, справа № 6-438цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

На підставі наведеного, погодитися з висновками апеляційного суду про обґрунтованість доводів суду першої інстанції щодо зміни строку виконання основного зобов'язання та підставності позову про припинення поруки саме у зв'язку з такими обставинами, не можна.

Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, факт не повного виконання апеляційним судом вимог ст. 303 ЦПК України щодо належної перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновків про необхідність скасування оспорюваного судового рішення апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська