Справа № 755/563/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2016 рокуДніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сидоренку П.М.

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі №2163/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамаг ЛТД», ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю Бобер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамік Полісся» про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 2163/14 постановлене 19 січня 2015 року.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в кінці грудня 2015 року, він від представників ПАТ «Універсал Банк», дізнався про те, що 19 січня 2015 року постійно діючим Третейським судом при асоціації українських банків, за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ТОВ «Кермаг ЛТД», ОСОБА_1., ТОВ «Бобер» та ТОВ «Керамік Полісся» прийнято рішення про стягнення з вказаних відповідачів суми заборгованості, що виникла на підставі кредитних правовідносин. Третейським судом, як вбачається з тексту рішення, досліджувались обставини щодо виникнення заборгованості боржників на підставі договору про надання кредитних послуг № BL15224 від 30 квітня 2013 року між банком та ТОВ «Керамаг ЛТД», а також договорами поруки, що укладені між банком та ОСОБА_1, ТОВ «Бобер», ТОВ «Керамік Полісся». Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 2163/14 постановлене 19 січня 2015 року, тобто після внесення змін до Закону № 2983-VI від 03 лютого 2011 року та винесене на підставі дослідження правовідносин, які виникли між банком та позичальником, який є споживачем наданих банком послуг.

Представник заявника, заявник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили заяву задовольнити. Додатково зазначили, що заявник, як поручитель, також є споживачем банківських послуг, у зв`язку з чим спір не був підсудний третейському суду.

Представник Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, з підстав викладених у запереченні на заяву про скасування рішення Третейського суду.

Інші учасники третейського розгляду ТОВ «Кермаг ЛТД», ТОВ «Бобер», ТОВ «Керамік Полісся», в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином. Відповідно ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи, приходить до наступного.

19 січня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 2163/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамаг ЛТД», ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамік Полісся» про стягнення боргу було прийнято рішення, відповідно до якого із Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамаг ЛТД», ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамік Полісся» стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 6 129 599 гривень 73 копійки заборгованості та 25 500 гривень 00 копійок витрат пов'язаних з вирішення спору Третейським судом.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного 30 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ТОВ «Керамаг ЛТД» генерального договору про надання кредитних послуг № BL15224, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Керамаг ЛТД» кредитного договору № BL15224 до генерального договору та укладених 30 квітня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1, ТОВ «Бобер» та ТОВ «Керамік Полісся» відповідних договорів поруки № BL15224-П1, № BL15224-П2, № BL15224-П3 відповідно.

Так, 30 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № BL15224-П1, п. 5.4. Розділу 5 якого містить третейське застереження щодо того, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 лютого 2016 року при розгляді справи № 6-2630цс15 визначено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Аналогічні правові позицій висловлені Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2712цс15 та в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2892цс15.

Згідно з п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, справа, в якій постановлене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року не пов'язана із захистом прав споживача, оскільки ОСОБА_1 в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг, а виступає поручителем по зобов'язаннях боржника-юридичної особи на підставі укладеного договору поруки від 30 квітня 2013 року, тобто особою, яка взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по кредитним зобов'язанням позичальника, а не особою, яка замовила банківські послуги (отримала кредит) для власних потреб.

Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Таким чином, жодної підстави, яка визначена у ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі № 2163/14, при розгляді заяви ОСОБА_1 судом не встановлено.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі №2163/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамаг ЛТД», ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю Бобер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамік Полісся» про стягнення боргу.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 17, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі №2163/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамаг ЛТД», ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю Бобер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамік Полісся» про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: