Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом, вимоги якого в грудні 2014 року змінило та просило стягнути достроково заборгованість за кредитним договором солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позовні вимоги мотивовані тим, що між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір від 05 червня 2006 року та додаткова угода до нього від 06 травня 2010 року, за якими надано кредит у сумі 33000 дол. США строком до 04 серпня 2016 року із сплатою 14 % річних. ОСОБА_4 не виконує взяті на себе зобов'язання, тому станом на 02 вересня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 10246 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 133298,22 грн., з яких: заборгованість по кредиту 7387,95 дол. США (96107,27 грн.); по сплаті відсотків 586,38 дол. США (7628,01 грн.); пеня - 2272,56 дол. США (29562,94 грн.). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, 09 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки. Враховуючи зазначене позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2015 року позов із зміненими позовними вимогами задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі 133298,22 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що позивач не підтвердив належними доказами вимоги позовної заяви, надавши лише копії договорів та платіжних документів; всупереч нормі ч. 1 ст. 64 ЦПК України на вимогу судів першої та апеляційної інстанцій оригінали письмових доказів судам не надав. Відповідач заборгованість не визнав, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Судом першої інстанції установлено, що між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір від 05 червня 2006 року та додаткова угода до нього від 06 травня 2010 року, за якими надано кредит у сумі 33000 дол. США строком до 04 серпня 2016 року із сплатою 14 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_4, 09 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

В зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 02 вересня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 10246 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 133298,22 грн., з яких: заборгованість по кредиту 7387,95 дол. США (96107,27 грн.); по сплаті відсотків 586,38 дол. США (7628,01 грн.); пеня - 2272,56 дол. США (29562,94 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що банк звертався із вимогами від 04 червня 2014 року про виконання грошових зобов'язань за договорами кредиту та поруки до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 станом на дату звернення (а.с. 35-36).

Установлено, що кредитна заборгованість відповідачами не сплачена.

Відповідачем ОСОБА_4 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 85-88). Крім того, останнім заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».(а.с. 89-93).

Суд першої інстанції, вирішуючи справу визначився з характером спірних правовідносин та встановивши, що ОСОБА_4 належним чином умови кредитного договору не виконує, дійшов висновку про стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителя. Розмір заборгованості визначив відповідно до розрахунку, наданого банком (а.с. 6-9).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, статей 57, 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього. Фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Разом з тим, переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 303 ЦПК України не здійснив перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не зазначив, в чому саме полягає порушення вимог матеріального права, скасував рішення суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позову. При цьому, апеляційний суд не дослідив докази, які містяться в матеріалах справи, але не були досліджені у встановленому порядку місцевим судом.

Крім того, апеляційний суд не надав належної оцінки оригіналу кредитної справи від 05 червня 2006 року, яка 06 липня 2015 року за минуванням потреби повернута апеляційним судом на адресу Закарпатської обласної дирекції ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», вказуючи про те, що позивач не надав на вимогу суду оригінали доказів, якими підтверджував свої вимоги; не спростував належними та допустимими доказами доводи позивача, наведені в запереченні на апеляційну скаргу, про правильність розрахунку заборгованості із врахуванням всіх платежів, здійснених ОСОБА_4 та про укладення договору поруки із ОСОБА_5, що підтвердив анкетою поручителя, договором поруки та досудовою вимогою про виконання грошових зобов'язань.

Апеляційний суд вказаним обставинам належної оцінки не надав, не спростував належними доказами доводи суду першої інстанції та не перевірив обставини справи, зокрема не звернув уваги на розрахунок боргу, заяв про застосування строку позовної давності та норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, не виправив недоліків суду першої інстанції, допущених під час розгляду справи по суті.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська