Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія - «Зоря», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів оренди землі, за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія - «Зоря» та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» (далі - ТОВ «Акріс Агро») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наприкінці 2014 року воно уклало договори оренди землі з певними фізичними особами. У червні 2015 року позивачеві стало відомо про те, що власники земельних ділянок передали їх в оренду іншому підприємству - Товариству з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія - «Зоря» (далі - ТОВ «АК - «Зоря»), яке зареєструвало укладені договори оренди в реєстраційній службі. Однак позивач вважає вказані договору недійсними, оскільки орендодавці - власники земельних ділянок (паїв) - двічі розпорядилися своїм майном, що недопустимо та суперечить вимогам ст. ст. 203, 215, 317, 319, 626, 629, 761 ЦК України. Така повторна передача майна в оренду іншій особі порушує права позивача, яким ці земельні ділянки були передані в оренду раніше. Тому позивач просив визнати недійсними договори оренди землі від 17 березня 2015 року, що були укладені між відповідачами та ТОВ «АК - «Зоря».

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 17 березня 2015 року, укладений між ТОВ «АК - «Зоря» та ОСОБА_3

Визнано недійсним договір оренди землі від 17 березня 2015 року, укладений між ТОВ «АК - «Зоря» та ОСОБА_4

Визнано недійсним договір оренди землі від 17 березня 2015 року, укладений між ТОВ «АК - «Зоря» та ОСОБА_5

У касаційних скаргах відповідачі просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державній реєстрації прав підлягають, у тому числі право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом установлено, що ТОВ «Акріс Агро» підписало договори оренди земельних ділянок (паїв): 23 грудня 2014 року - із ОСОБА_4; 23 грудня 2014 року - із ОСОБА_5; 23 лютого 2015 року - із ОСОБА_3

До вказаних договорів були додані акти визначення меж земельної ділянки в натурі; акт приймання-передачі земельної ділянки; кадастровий план та схема розташування земельної ділянки; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 44 договорів передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди, яке виникає на підставі цього договору.

Установлено, що після підписання договорів оренди землі і до 17 березня 2015 року позивач не вчинив жодних дій з їх реєстрації.

Крім того, установлено, що 17 березня 2015 року між ТОВ «АК - «Зоря» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договори оренди належних останнім на праві власності земельних ділянок (паїв), які надалі були зареєстровані у визначеному порядку та набули чинності.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд правильно вважав, що підписані договори оренди не набули чинності, оскільки не було здійснено державної реєстрації права оренди у реєстраційній службі, що свідчить про те, що позивач не набув права орендаря за цими договорами, й відповідно, відсутні підстави вважати порушеними його права.

Із врахуванням цього правильним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні указаного позову у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог та відсутністю доказів на підтвердження факту порушення права позивача.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і законним, адже підтверджується матеріалами справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, всупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позивачем вимог, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

При цьому апеляційний суд підмінив поняття «державна реєстрація права оренди» та «реєстрація договору», у результаті чого помилково вважав, що вказані договори набувають чинності з моменту досягнення сторонами усіх істотних його умов та його підписання.

За таких обставин помилковим є висновок апеляційного суду, що укладені між позивачем та відповідачами договори оренди землі відповідають приписам норм цивільного права та Закону України «Про оренду землі», а оскільки оспорювані договори оренди землі з ТОВ «АК - «Зоря» укладені після того, як були укладені договори оренди щодо тих же ділянок із ТОВ «Акріс Агро», то це суперечить нормам чинного законодавства, тому вони повинні бути визнані недійними та скасовані.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія - «Зоря» та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року скасувати, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак