Справа № 450/1351/16-ц Провадження № 2/450/1140/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., при секретарі Зварич С.В., розглянувши заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільній сумісній власності,-

встановив:

У провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільній сумісній власності.

10.10.2016 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на будинок № 54-А по вул. Богуна, в с. Оброшино, Пустомитівського району Львівської області.

Свої вимоги мотивує тим, що його колишня дружина ОСОБА_2 продала спірний будинок № 54-А по вул. Богуна, в с. Оброшино, Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_3, після чого його було зняти з реєстрації за даною адресою. Вважає, що даний договір укладений без наміру створення правових наслідків, оскільки відповідач та її неповнолітня донька не переставали проживати в цьому будинку, а новий власник будинку ніколи не зявлявся там. Інше нерухоме майно у відповідача ОСОБА_2 відсутнє, у звязку з цим з метою уникнення подальшого продажу майна та утруднення виконання майбутнього рішення суду у даній справі, просить вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст.151 ч.1 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Статтею 151 ч.3 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити виконання рішення суду. Згідно вимог ст.152 ч.1 п. ЦПК України одним з видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ст.153 ч.1 ЦПК України.

Проаналізувавши вимоги позивача, суд приходить до висновку про відмову в забезпеченні позову з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ППВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України, котрі підлягають застосуванню і при розгляді заяви про забезпечення позову, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Проте у заяві про забезпечення позову позивач стверджує, що будинок на який він просить накласти арешт належить ОСОБА_3, а не відповідачу по справі. Згідно матеріалів справи, а саме інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок 54 а, в с. Оброшине, вул. Богуна, Пустомитівського району Львівської області станом на 09.10.2015 року, належить на праві власності ОСОБА_3.

Згідно п.4 ППВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних

заходів.

На підставі наведеного суд прийшов до переконання, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що житловий будинок на який він просить накласти арешт належить ОСОБА_3 станом жовтень 2016 року.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня її проголошення або отримання копії такої.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяОСОБА_4