Єдиний унікальний номер (справа №) 216/3373/16-ц
Номер провадження у суді 2/216/1950/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю

секретаря судового засідання Павленко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання права власності на спадкове майно, згідно якої просила, визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру № 91, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, яка розташована на першому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Петра Калнишевського, будинок 17.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими 16 листопада 2012 року померла ОСОБА_4, про що в ОСОБА_3 відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в книзі реєстрації смертей 16.11.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 1279 та видано свідоцтво про смерть серії І-КИ № 482519 від 16.11.2012 року. Померла доводиться позивачу матірю, про що зазначається у свідоцтві про її народження (запис у книзі записів актів громадянського стану про народження за № 14 від 18.03.1969р.). Свідоцтвом про укладення шлюбу позивач змінила прізвище з Гау на ОСОБА_2, про що відділом ЗАГС м. Євпаторія Кримської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20.10.1990 року зроблено запис за № 971 та видано свідоцтво (серія ІІІ-АП № 282841 від 20.10.1990р.) ОСОБА_5 чоловік померлої та батько позивача, помер 11.11.1994 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому ОСОБА_3 районнох ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про смерть 11.11.1994 року зроблено запис № 1451. На день подання позовної заяви інших спадкоємців крім позивача немає. У звязку зі смертю матері, позивачем було особисто подано приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 заяву про прийняття спадщини, а саме, домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Заяву було прийнято до розгляду, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 24.05.2013 року. 01.06.2016 року позивачеві було видано розяснення про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо вказаного нерухомого майна у звязку з відсутністю на правовстановлюючому документі обовязкових реквізитів: підпису посадової особи органа, що видав документ, який посвідчує право власності на нерухоме майно, та печатки юридичної особи. Так, виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної ОСОБА_3 народних депутатів 21.04.1992 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, яким засвідчено, що 1/125 частка житлового будинку ЖБК «Салют», який знаходиться у АДРЕСА_2 дійсно належить матері позивача на праві приватної власності. Свідоцтвом також зазначено, що 1/125 частка житлового будинку № 17 квартира 91 по вул. Харитонова в м. Кривий Ріг зареєстровано по праву приватної власності за громадянкою ОСОБА_4 записано в реєстрову книгу № 20 стор. №191 запис № 91. Свідоцтво видане за підписом начальника бюро технічної інвентаризації ОСОБА_7. На день заявлення позовних вимог спорів щодо спадкового майна немає. Розпорядженням Голови Дніпропетровської ОДА від 19 червня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вулицю Харитонова перейменовано на вулицю ОСОБА_8.

У судове засідання представник позивача та представник відповідача не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, при цьому надали суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність (а.с.74-75).

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено, що на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 21.04.1992 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 1/125 частка жилого дому ЖБК «Салют», розташованого в АДРЕСА_3, запис № 91 сторінки № 191 реєстрової книги № 20 (а.с.12).

Право власності на нерухоме майно за вищевказаною адресою зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на імя ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21.04.1992 року ЖБК «Салют», згідно з розпорядженням виконавчого комітету ОСОБА_3 народних депутатів від 18.08.1977 р. (а.с.68).

25 січня 1995 року на випадок своєї смерті ОСОБА_4 зробила наступне розпорядження, а саме все її мано, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (а.с.33).

ОСОБА_4 померла 16 листопада 2012 року, про що було видано свідоцтво про смерть серії І-КИ № 482519, актовий вий запис № 1279 (а.с.29).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири № 91, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Харитонова, будинок № 17. Спадкоємцями за заповітом є: ОСОБА_9 та ОСОБА_2.

24 травня 2013 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_2 (а.с.28).

Одночасно з цим, ОСОБА_9 відмовилась від прийняття спадщини та не заперечувала проти отримання свідоцтва про право власності на спадщину ОСОБА_2, що вбачається з заяви від 02 серпня 2013 року, наданої 15.11.2013 року приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 (а.с.38).

Однак, листом приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 01 червня 2016 року за № 231/02-14 було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 16 листопада 2012 року ОСОБА_4 в звязку з відсутністю підпису посадової особи (завідуючого відділом комунального господарства) органа, що відав документ, який посвідчує право власності на нерухоме майно, та печатки юридичної особи (виконавчого комітету ОСОБА_3 районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу) (а.с.39).

ОСОБА_2, вважаючи, що її право на спадщину не може бути здійснено іншим шляхом, оскільки їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом листом нотаріуса від 01.06.2016, звернулась до суду з вимогами про визнання за нею права власності в порядку спадкування на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Петра Калнишевського (стара назва - Харитонова)АДРЕСА_4, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 27, 4 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, померлої 16 листопада 2012 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач зверталась до суду у звязку з неможливістю оформлення нею права на спадщину через відсутність на правовстановлюючому документі про право власності спадкодавця обовязкових реквізитів, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення.

Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

ОСОБА_4 з серпня 1977 року по день своєї смерті була зареєстрована та проживала на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, а саме за адресою: АДРЕСА_5, що підтверджується довідкою, наданою головою ЖБК «Салют» (а.с.30).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Приписами статті 1233 ЦПК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Так, ОСОБА_4 за час життя склала заповіт та зазначила коло спадкоємців, то належне їй за час життя майно її спадкоємці спадкують за заповітом.

При цьому частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини та з огляду на вимоги ЦК України, суд дійшов висновку, що спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 16 листопада 2012, у вигляді права власності на двокімнатну квартиру № 91, розташовану на першому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Петра Калнишевського (стара назва - Харитонова), будинок № 17, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, перейшла до її доньці ОСОБА_2, яка є позивачем у справі. Матеріалами справи підтверджено, що вказана спадщина була прийнята спадкоємцем за заповітом відповідно до встановленого порядку. Таким чином позивач, набула право на спадщину у вигляді права власності на двокімнатну квартиру № 91, розташовану на першому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Петра Калнишевського (стара назва - Харитонова), будинок № 17, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м,, яка належала ОСОБА_4.

Також за приписами ч. ч. 1, 3 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталась до приватного нотаріуса із заявою про надання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у вигляді права власності на двокімнатну квартиру № 91, розташовану на першому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Петра Калнишевського (стара назва - Харитонова), будинок № 17, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, яка належала ОСОБА_4, однак, листом нотаріусу від 01.06.2016 позивачу було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії через відсутність на правовстановлюючому документі про право власності спадкодавця обовязкових реквізитів.

Але вказаний висновок, на думку суду, є хибним, оскільки відсутність обов'язкових реквізитів у правовстановлюючому документі про право власності спадкодавця ОСОБА_4 могло вплинути лише на її права як власника майна, а не як спадкоємця чи як спадкодавця, оскільки державній реєстрації підлягає право власності, а не право на спадщину і на це зверталась увага в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема в п. 6 вказаної Постанови ПВССУ зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Крім того згідно розяснень, викладених у п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанови ПВСУ №7), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Також в Постанові ПВССУ №5 від 07.02.2014 наведено розяснення, за яким якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, в даному випадку такими документами є свідоцтво районного відділу комунального господарства виконавчого комітету ОСОБА_3 районної ради народних депутатів від 21.04.1992 про право приватної власності на житловий будинок, згідно з яким визначено, що ОСОБА_4, яка померла 16.11.2012, за життя належала 1/125 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6.

Більш того відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

А за приписами п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (в редакції станом на момент прийняття рішення) якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, з урахуванням того, що в судовому порядку було встановлено набуття ОСОБА_2, права власності в порядку спадкування на двокімнатну квартиру № 91, розташовану на першому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Петра Калнишевського (стара назва - Харитонова), будинок № 17, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 16 листопада 2012 року, тому позовні вимоги про визнання за позивачем такого права з метою його реєстрації вважаються судом обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 84, 88, 209, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1221, 1223, 1233, 1235, 1268, 1296, 1297 ЦК України, п.п. 2, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку трикімнатної квартири загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, розташованої на четвертому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Військове містечко-35АДРЕСА_7, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_10, померлого 07 жовтня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов