Справа № 344/9922/15-ц
Провадження № 2/344/1367/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора Негрича Н.М., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, ОСОБА_7 оборони України, Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Актуаріс» про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в інтересах Держави звернувся до суд з позовом до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Актуаріс» про визнання права власності за Державою на земельну ділянку загальною площею 0,7 га. на вулиці Чорновола №161а у м. Івано-Франківську та витребування вказаної земельної ділянки з володіння ОСОБА_8 на користь Держави.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що спірна земельна ділянка перебуває у власності Держави та право постійного користування земельною ділянкою закріплено за ВЧ 13709, земельна ділягка відноситься до земель оборони. 19 липня 2012 року рішенням Господарського суду Івано-Франківської області задоволено позов ТОВ «Актуаріс» до ТОВ «Комфорт місто сервіс» про визнання права власності на земельну ділянку. Судом зокрема визнано за ТОВ «Актуаріс» право власності на земельну ділянку площею 5,5625 га. (кадастровий номер :25:009:0158) на вул. Чорновола 161а в м. Івано-Франківську. 01 жовтня 2014 року рішення господарського суду Івано-Франківської області скасовано та прийнято нове рішення про відмову ТОВ «Актуаріс» в задоволенні позову. Однак, 08 листопада 2012 року між ТзОВ «Актуаріс» та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7 га. на вулиці Чорновола №161а у м. Івано-Франківську, що входить до складу спірної земельної ділянки. Власником спірної земельної ділянки на даний час є ОСОБА_8 Землекористувач (ОСОБА_7 оборони України) згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавав. Таким чином земельна ділянка вибула із власності Держави в особі ОСОБА_7 оборони України поза її волею, а тому є підстави для витребування майна в добросовісного набувача.

В судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав з мотивів наведених в позовній заяві.

Представники позивача ОСОБА_7 оборони України та Івано-Франківської КЕЧ району позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник ОСОБА_7 оборони України надав суду додаткові письмові пояснення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Кабінету Міністрів України в судовому засіданні підтвердив, що Кабінет міністрів України згоди на відчуження земельної ділянки не надавав, а тому земельна ділянка повинна бути повернути Державі.

Представники відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали суду письмові заперечення, а також пояснили, що ОСОБА_8 є добросовісним набувачем майна, оскільки придбав земельну ділянку за відплатним договором. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд розяснював сторонам їх права та обовязки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та обєктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

19 липня 2012 року рішенням господарського суду Івано-Франківської області задоволено позов ТОВ «Актуаріс» до ТОВ «Комфорт місто сервіс» про визнання права власності на земельну ділянку з цільовим призначеннм для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Судом зокрема визнано за ТОВ «Актуаріс» право власності на земельну ділянку площею 12, 2114 га. (кадастровий номер :25:009:0157), що знаходиться в с. Крихівці Івано-Франківської області та на земельну ділянку площею 5,5625 га. (кадастровий номер :25:009:0158) на вул. Чорновола 161а в м. Івано-Франківську.

На підставі вказаного рішення суду ТзОВ «Актуаріс» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,5625 га. (кадастровий номер :25:009:0158) на вул. Чорновола 161а в м. Івано-Франківську (а.с.14-15).

Як вбачається із листа відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області (а.с.21) на підставі заяви про поділ земельної ділянки, земельна ділянка площею 5,5625 га. (кадастровий номер :25:009:0158) на вул. Чорновола 161а в м. Івано-Франківську поділена на дві окремі, а саме: площею 4,8625 га. кадастровий номер :25:009:0159 та площею 0,7000 га. кадастровий номер :25:009:0160.

08 листопада 2012 року ТзОВ «Актуаріс» продалу земельну ділянку площею 0,7000 га. кадастровий номер :25:009:0160 на вул. Чорновола 161а в м. Івано-Франківську Ломей ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_8, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.23-24).

01 жовтня 2014 року рішення господарського суду Івано-Франківської області скасовано та прийнято нове рішення про відмову ТОВ «Актуаріс» в задоволенні позову (а.с.6-13).

Судом встановлено, що спірні земельні ділянки відносяться до земель оборони, що підтверджєуться державним актом на право коритсування землею серія Б № 024794 від 1982 року, актами звірок з управління держземагенства в м. Івано-Франківську по формі 6-зем та входять до складу військових містечок № 88 та № 104 відповідно.

Вказані земельні ділянки на території Івано-Франківського гарнізону відведені ОСОБА_7 оборони на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 16.05.1947 року.

Так, справді, як вбачається із копії державного акту на право користування землею ерія Б № 024794 від 1982 року земельна ділянка виділена користувачу ВЧ 13709.

Статтею 80 Земельного кодексу України ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що субєктами права власності на землю, зокрема, є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з ст.84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під обєктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.

Згідно з ст. 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

За змістом ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" та ст. 77 Земельного кодексу, землями оборони визначаються землі надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 9, 14 Закону України "Про збройні сили", землі, закріплені за військовими частинами та установами ЗСУ, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо надання Збройним силам України в управління обєктів державної власності, в тому числі й земельних ділянок, відноситься до повноважень КМУ.

Судом залучено до участі в справі КМУ, представник якого в судовому засіданні пояснив, що КМУ жодних дозволів на відчуження земельної ділянки землекористувачу не надавав.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII, до повноважень ОСОБА_7 оборони України згідно з цією статтею закону належить, зокрема, управління переданим ОСОБА_7 оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Таким чином, право власності держави в особі ОСОБА_7 оборони України на все майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, в тому числі і земельні ділянки як обєкти нерухомого майна, в силу приписів ч. 3 та 4 ст. 11 ЦК України виникає безпосередньо з приписів вищезазначених норм діючого законодавства як актів цивільного законодавства та не потребує вчинення ОСОБА_7 оборони України будь-яких додаткових правочинів.

Спірна земельна ділянка була відведена ОСОБА_7 оборони постановою Ради Міністрів №695/024 від 16.05.1947 та з його володіння і користування не вибувала.

До цього часу перебуває на обліку в КЕВ м. Івано-Франківська .

В 1982 році виданий державний акт на право постійного користування землею серії Б №024794, який посвідчує безстрокове і безоплатне право землекористування .

Виходячи з вищенаведеного зазначена земельна ділянка відноситься до земель оборони та є власністю держави в особі ОСОБА_7 оборони України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Згідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачем не визнається право власності держави в особі ОСОБА_7 оборони України на земельну ділянку площею 0,7 га на вулиці Чорновола №161а у м. Івано-Франківську, а тому позивач вправі предявити такий позов до суду.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула із власності держави поза її волею, на підставі рішення суду, яке скасовано, відповідач не визнає право власності Держави на земельну ділянку, тому вимога про визнання права державної власності за державою в особі ОСОБА_7 оборони України на земельну ділянку загальною площею 0,7 га на вулиці Чорновола №161а у м. Івано-Франківську підлягає до задоволення.

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Земельна ділянка вибула із власності Держави в особі МОУ на підставі рішення суду, яке скасовано, тобто поза волею Держави в особі МОУ.

Як вбачається з правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 07.11.2012 у справі №6-107цс12, оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Оскільки відповідач відмовляється повернути у власність Держави в особі МОУ спірну земельну ділянку, то вимога позивача про витребування такої земельної ділянки підлягає до задоволення.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач заявлено дві вимоги, майнового та немайнового характеру.

Вартість земельної ділянки в договорі купівлі-продажу зазначена 397 600 грн., отже за майнову вимогу розмір судового збору становить 3976 грн., а за немайнову вимогу 551 грн. 20 коп.

Тому судовий збір в розмірі 4527 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони", ст.ст. 9, 14 Закону України "Про збройні сили", ст. 10 Закону України "Про оборону України", ст.ст. 77, 80, 84 Земельного кодексу України, ст.ст. 11, 15, 330, 388, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, ОСОБА_7 оборони України, Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Актуаріс» про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння задовольнити.

Визнати за державою в особі ОСОБА_7 оборони України право державної власності на земельну ділянку загальною площею 0,7 га на вулиці Чорновола №161а у м. Івано-Франківську.

Витребувати від ОСОБА_8 на користь держави в особі ОСОБА_7 оборони України земельну ділянку площею 0,7 га на вулиці Чорновола №161а у м. Івано-Франківську.

Стягнути з ОСОБА_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 4527 гривень 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2016 року.

Суддя Бабій О.М.