Справа № 308/2780/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Боднар О.В. і ОСОБА_1, при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 липня 2016 року позов задоволено частково: визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, будь-яке постійне чи тимчасове місце проживання його батька ОСОБА_3; змінити розмір аліментів шляхом припинення їх стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2016 р. (дня звернення до суду з відповідним позовом) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, яке проводиться відповідно до заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.05.2014 р. у справі № 308/4463/14-ц; у задоволення решти позовних вимого відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.69-72).

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 скасувати це рішення як незаконне і необґрунтоване та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів і розгляд справи за її відсутності (а.с.77-80, 86-89).

У письмових запереченнях представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 не визнав скарги як необґрунтованої і просить залишити рішення суду без змін (а.с.100-101).

У судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_6, підтримав скаргу повністю, а позивач ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_5 не визнали такої. Представник органу опіки та піклування Ужгородської міської ради ОСОБА_7 підтримав правову позицію позивача. Відповідачка ОСОБА_2 не зявилася у судове засідання повторно, хоча про час і місце такого була належно повідомлена.

Суд першої інстанції виходив із інтересів малолітньої дитини з урахуванням тих обставин, що остання любляче ставиться до свого батька, а ОСОБА_3 з турботою ставиться до своєї дитини, належним чином виконує свої батьківські обовязки, працює і має достатній заробіток для її утримання, житлом та умовами для проживання і виховання дитини забезпечений. Натомість мати дитини неналежно виконує свої батьківські обовязки.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Положеннями ст. 155 Сімейного кодексу України загалом заборонено здійснення батьківських прав всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Установлено, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.05.2014 р. шлюб між сторонами розірвано, спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, було залишено на проживання і виховання при матері, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини (а.с.15-16). Станом на 30.09.2015 р. борг по сплаті аліментів відсутній (а.с.8).

ОСОБА_2 не працевлаштована, самостійного доходу немає, що не спростовано. За місцем проживання у період часу з 2013-2015 р. р. характеризується негативно. У вказаному документі, а також у характеристиках дитини, спочатку як вихованця ДНЗ № 28, а згодом як учня ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначається, зокрема, про те, що від ОСОБА_2 (матері дитини) часто відчувався неприємний запах спиртного (а.с.9-10). Про факт зловживання ОСОБА_2 спиртними напоями стверджує і висновок органу поліції за зверненням ОСОБА_3 (а.с.11).

Відповідно до акту обстеження умов життя і виховання учня від 19.02.2016 р. квартира, в якій проживають дитина з матірю, знаходиться в антисанітарному стані, оскільки остання через часте алкогольне спяніння не в змозі підтримувати порядок (а.с.14), що підтверджується фото таблицею (а.с.49-52) та наданим у суді апеляційної інстанції відеозаписом події (а.с.105).

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 08.06.2016 р. провадження у справі стосовно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП звязку із закінченням тримісячного строку накладення адміністративного стягнення. При цьому судом було встановлено факт неналежного виконання ОСОБА_2 обовязків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.55).

Тобто, в справі встановлені та позивачем доведені дві виняткові обставини (відсутність у матері самостійного доходу та зловживання матір'ю спиртними напоями), кожна з яких уже виключає можливість залишення малолітньої дитини для проживання разом з матір'ю.

Натомість, батько дитини ОСОБА_3, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.12), на обліку в нарколога та психіатра не значиться (а.с.12-зворот), має належні умови для проживання і виховання сина (проживає в належній його матері трикімнатній квартирі з окремою, облаштованою для дитини кімнатою), що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с.56), матеріально забезпечений (станом на 17.06.2016 р. залишок на поточному гривневому рахунку складає 25250 грн.). Окрім того, позивач пояснив і представником відповідачки це не спростовано, що вже близько року дитина фактично проживає із батьком.

Орган опіки та піклування у своєму письмовому висновку від 14.03.2016 р. рекомендує в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 при батькові (а.с.13).

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи на підставі правильно досліджених доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що всі непорозуміння були тільки на підґрунті виниклої у неї депресії після розлучення, а на даний момент її життя налагодилось, вона має належні житлові умови та рівень матеріального забезпечення, а дитина систематично відвідувала навчальні заклади, суперечать указаним письмовим доказам і спростовуються додатково наданими позивачем комісійними актами спостереження за учнем 2-А класу ОСОБА_4 від 07 і 09 вересня 2016 р., згідно з якими ОСОБА_2 здійснює неналежний догляд за дитиною (запізнення у школу та відсутність у дитини необхідних підручників і приладдя), соціально-побутових умов для проживання і виховання дитини поки що не має (зі слів самої ОСОБА_2І.), а під час розмови з матірю дитини відчувався запах алкоголю.

Твердження ОСОБА_2 про непричетність до ДТП у стані алкогольного спяніння спростовується постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2015 р., згідно з якою Глеба (дошлюбне прізвище) К.І. визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, та призначено адміністративна стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. в дохід держави.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 не є підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 липня 2016 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: