АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/352/2016 Головуючий у 1-й інстанції Коренюк А.М.
Доповідач Кравець В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Шиманського В.Й., Ратнікової В.М.

за участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-00224.07.2 від 28 листопада 2007 року в сумі 4 915 264,94 грн. (пеня, 3% річних), яка складається із: загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 4 890 143,59 грн.; загальної суми 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 25 121,35 грн. та вирішити питання судових витрат.

У мотивування вимог посилався на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року - у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «Родовід Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що нарахування та стягнення з боржника на користь Банку 3% за весь період прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом ґрунтується на приписах законодавства (аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному законодавстві Верховний Суд України).

Вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми полягає у отримані компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, (постанова № 5 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року).

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Родовід Банк» скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором, що є наслідком припинення зобов'язання, а за припиненими зобов'язаннями фінансові санкції не застосовуються.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Судом встановлено, що між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого з 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 28 листопада 2007 року було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00224.07.2.

Згідно з п.п. 1.1 кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 19173,81 дол. США терміном по 28.11.2014 року включно.

Відповідно п.п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12,5 % річних.

Позичальник, в свою чергу, зобов'язався повністю погасити заборгованість за кредитом. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1366_52 від 28.11.2007 року.

Натомість, відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 02.03.2015 року становить 4 915 264,94 грн. (пеня, 3% річних), яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 0 дол.. США; сума заборгованості за відсотками - 0 дол.. США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 4 890 143,59 грн.; загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 25 12135 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (не належне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості (п. 3.9. Кредитного договору).

Кредитний договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, a при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та процентів, а також штрафи, передбачені договором ( п. 7.6. кредитного договору).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про достатність правових підстав для вимоги Банку про стягнення суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, несвоєчасне погашення відсотків та 3 % річних від суми простроченої заборгованості та від суми прострочених відсотків.

За умовами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Наразі, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру пені, нарахованої позивачем, оскільки її розмір є несправедливим, адже заборгованість по основних боргових зобов'язаннях відсутня, позивач погашав суму боргу, в рахунок заборгованості був переданий автомобіль, який позивачем з невідомих причин довгий час не реалізовувався, а тому такий розмір має бути зменшений до співмірної суми, оскільки негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання не наступило, а стягнення пені є лише санкцією за порушення виконання зобов'язань. Отже, колегія вважає, що з відповідача слід стягнути загальну суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 50 000 грн.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 50 000 грн. та сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 23 135,09 грн., сума 3% річних від суми прострочених процентів - 1 986,27 грн., а всього 75 121,36 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на зазначене, апеляційна інстанція вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 751 грн.21 коп. судового збору.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» загальну суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 50 000 грн., суму 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 23 135,09 грн. та суму 3% річних від суми прострочених процентів - 1 986,27 грн. Всього 75 121,36 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» судовий збір у розмірі 751 грн.21 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді