АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-3549 Головуючий у 1-й інстанції - Васильченко О.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколоваВ.В.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "АП "Укртранс", третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними та скасування наказів про внесення змін, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року за безпідставністю заявленого позову відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства "АП "Укртранс" (далі - ПП "АП "Укртранс"), третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними та скасування наказів про внесення змін до наказу про звільнення, стягнення моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.165-166).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача, ОСОБА_6, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представників відповідача, Костенко М.І. та Єфімова О.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідно до листа ПП "АП "Укртранс" №5 від 14 січня 2015 року. ОСОБА_4 повідомлено про те, що наказом №4-к від 14 січня 2015 року було внесено зміни до наказу №18-к від 14 лютого 2014 року в частині зміни дати звільнення з посади начальника служби охорони, а також визнано недійсним наказ №87-к від 21 липня 2014 року (а.с.4).

Згідно з наказом ПП "АП «Укртранс" № 18-К від 14 лютого 2014 року (параграф 2), ОСОБА_4, начальника служби охорони, звільнено 14 лютого 2014 року за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерії виплатити працівникові всі належні йому від підприємства суми. Підстава: акт відсутності на робочому місці, висновки комісії по розслідуванню випадку відсутності ОСОБА_4 на робочому місці (а.с.32).

Відповідно до змісту наказу ПП "АП «Укртранс" №87-к від 21 липня 2014 року "Про внесення змін до наказу №18-к від 14 лютого 2014 року", внести зміни до параграфу 2 наказу №18-к від 14.02.2014 року, при цьому правильно читати: "Звільнити ОСОБА_4, начальника служби охорони, 06.11.2013 р. за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України" (а.с.5).

Наказом №4-к від 14 січня 2015 року визнано недійсним наказ №87-к від 21 липня 2014 року та внесено зміни до параграфу 2 наказу №18-к від 14 лютого 2014 року, при цьому зазначено правильно читати: "Звільнити ОСОБА_4, начальника служби охорони, 06.11.2013р. за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України" (а.с.6).

Згідно з актом про відсутність працівника на робочому місці 22 листопада 2013 року начальник служби охорони ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці ПП "АП "Укртранс" протягом всього робочого часу з 9.00 до 13.00. Всі спроби зв'язатись з ним по телефону результатів не дали. Комісією прийняте рішення про направлення рекомендованого листа за адресою мешкання ОСОБА_4 з проханням пояснити причини відсутності на робочому місці з 7 листопада 2013 року та надати підтверджуючі документи (а.с.35).

ПП "АП "Укртранс" листом вих. №114 від 22 листопада 2013 року просило ОСОБА_4 надати письмові пояснення причин відсутності на роботі з 7 листопада 2013 року та надати документи, які підтверджують поважність причин відсутності (а.с.37).

Вказаний лист повернуто підприємству у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання (відмітка Укрпошти від 25 грудня 2013 року) (а.с.38).

Відповідач направляв повідомлення телеграфом з метою з'ясування причин відсутності на робочому місці ОСОБА_4 (а.с.39, 40).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПП "АП "Укртранс" про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зміну формулювання причин звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 - відмовлено повністю (а.с.132-140).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року залишене без змін (а.с.141-147).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року (а.с.149).

Зазначені рішення набрали законної сили.

За встановлених обставин, ураховуючи факт правомірності звільнення з роботи за прогул ОСОБА_4, встановлений вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_4 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача, ОСОБА_3, не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача, ОСОБА_6, також не навів таких обставин.

Доводи апеляційної скарги про ненадання районним судом належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_4 звільнено з порушенням норм трудового законодавства із займаної посади за прогул без поважних причин 6 листопада 2013 року на підставі акту про відсутність на робочому місці від 22 листопада 2013 року, тобто до складання такого акту, а також доводи про те, що з моменту порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни до винесення оскаржуваних наказів пройшло більше шести місяців, не можуть бути прийнятими судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

По-перше, наказ про звільнення виданий не 6 листопада 2013 року, а 14 лютого 2014 року, отже звільнення позивача жодним чином не передувало процедурі дисциплінарного стягнення, визначеній ст. 149 КЗпП України. Таким чином, днем проведення звільнення є 14 лютого 2014 року. Водночас, визначена роботодавцем у остаточній редакції наказу про звільнення дата звільнення позивача є останнім днем його перебування на роботі, оскільки починаючи з 7 листопада 2013 року позивач був відсутнім на робочому місці.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (п.2 ч.1 ст.147 КЗпП України).

Як встановлено рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПП "АП "Укртранс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зміну формулювання причин звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди, що набрало законної сили, ОСОБА_4 звільнено за прогул із займаної ним посади в ПП "АП "Укртранс" з дотриманням норм трудового законодавства України.

За правилом ч.3 ст.61 ЦПК України указана обставина доказуванню не підлягає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, оскаржуваними наказами №87-к від 21 липня 2014 року та №4-к від 14 січня 2015 року внесені зміни до параграфу 2 наказу №18-к від 14 лютого 2014 року в частині дати звільнення ОСОБА_4

За змістом п.2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N58., днем звільнення вважається останній день роботи.

З огляду на викладене, оскільки відповідач, не змінюючи формулювання причини звільнення, вніс виправлення до наказу №18-к від 14 лютого 2014 року в частині дати звільнення у відповідності до вимог Інструкції, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсними оскаржуваних наказів.

Посилання апеляційної скарги на ту обставину, що посадовими особами ПП "АП "Укртранс" жодного разу особисто не пропонувалось ОСОБА_4 надати пояснення стосовно порушень ним трудової дисципліни 6 листопада 2013 року є безпідставними.

Так, судом достовірно встановлено, що уповноваженими особами відповідача було вжито достатньо зусиль щодо отримання пояснень від ОСОБА_4 з приводу порушення ним трудової дисципліни, а саме: направлення рекомендованого листа позивачу (а.с.37-38), вихід комісії по розслідуванню випадку відсутності начальника служби охорони на робочому місці за адресою проживання ОСОБА_4 (а.с.34), направлення позивачу телеграм (а.с.39-40). Крім того, указані обставини також встановлені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.135-136).

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В.Соколова