справа № 611/721/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Барвінківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Чениха Є.А.

секретаря Левченко Т.В., Коломієць А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі Банк) звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне.

20 вересня 2011 року між Банком та відповідачкою по справі було укладено кредитний договір № ВLаЖГА00077372.

Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 19900 грн. з терміном повернення 20.09.2014 року.

Відповідачка порушила свої зобов?язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, плати за управління кредитом. В результаті чого загальна сума заборгованості станом на 04.08.2015 року склала 123247.43 грн., з них:

-прострочена до повернення сума кредиту 17105.40 грн.

-прострочені проценти за користування кредитом - 2954.55 грн.

-комісії за РО (комісія за управління кредитом) у розмірі 10795.75 грн.

-плата за пропуск платежів 116681.58 грн..

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2.

Представник позивача, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність, просила позов задовольнити.

Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явилася, клопотань про відкладення справи від неї не надійшло.

У судовому засіданні представник відповідачки позов визнала частково, не заперечувала проти позову в частині стягнення сум простроченої до повернення кредиту та прострочені проценти за користування кредитом і комісії за РО. Проти позову в частині плати за пропуск платежів заперечує.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені.

При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обовязки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, 20 вересня 2011 року між Банком та відповідачкою по справі було укладено кредитний договір № ВLаЖГА00077372.

Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 19900 грн. з терміном повернення 20.09.2014 року.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 90), наданим у судове засіданні позивачем, станом на 04.08.2015 року, заборгованість відповідачки за кредитними зобов?язаннями складала:

-прострочена до повернення сума кредиту 17105.40 грн.

-прострочені проценти за користування кредитом - 2954.55 грн.

-комісії за РО (комісія за управління кредитом) у розмірі 10795.75 грн.

-плата за пропуск платежів 116681.58 грн..

Відповідно до п. 2.4.1 Кредитного договору, процентам за користування кредитними коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку: рік рівний 360 днів, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником в порядку, передбаченому п. 2.5 Загальної частини договору. При розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів (день збільшення доступного залишку коштів на ПР позичальника) та виключається останній день строку остаточного повернення всіх кредитних коштів.

Відповідно до п. 2.4.2 договору, проценти за комісію на управління кредитом, позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту, відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку № 1 договору.

Відповідно до п. 2.4.3. договору, при простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються в порядку, визначеному п. 2.4.1 Загальної частини договору.

Згідно п. 2.5.2 договору, позичальник зобов?язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаній у п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковими перерахуваннями, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Згідно п. 4.2 договору, у випадку невиконання позичальником обов?язку, передбаченого п. 3.3.3. Загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов?язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, встановленому в п. 8 Спеціальної частини договору.

Відповідно до п. 4.3 договору, у випадку прострочення позичальником сплати або плати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов?язань ( а саме неповернення чергової частини кредиту та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

Відповідно п. 3 спеціальної частини договору, процентна ставка встановлена у розмірі 5.00 % річних; п. 4 комісія за управління кредитом - 1.75 % від суми кредиту; п. 8 штраф, передбачений п. 4.2 загальної частини договору - 25.00 %; п. 9 пеня, передбачена п. 4.3 загальної частини договору 0.50 %.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1статті 509 ЦК України передбачає, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов?язання.

Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов?язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов?язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов?язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до частини другої статті1054та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов?язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв?язку з зазначеними порушеннями зобов?язань за договором, станом на 04.08.2015 року відповідачка має заборгованість у розмірі

-прострочена до повернення сума кредиту 17105.40 грн.

-прострочені проценти за користування кредитом - 2954.55 грн.

-комісії за РО (комісія за управління кредитом) у розмірі 10795.75 грн.

-плата за пропуск платежів 116681.58 грн..

Виходячи з того, що відповідачка не виконала умови кредитного договору, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки 17 105.40 грн. простроченої до повернення суми кредиту; 2954.55 грн. суми прострочених процентів за користування кредитом; 10 795.75 грн. суми комісії за управління кредитом.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З положень договору вбачається, що у випадку невиконання боргових зобов?язань відповідачкою, з нею підлягають стягненню як штраф так і пеня.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З наданого розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 90) вбачається, що відповідачка має заборгованість, яка складалася з суми кредиту, відсотків на строкову суму, комісії за РО та плата за пропуск платежів. При цьому, не зважаючи на вимогу суду про надання даних з яких складових складається сума плати за пропуск платежів, позивачем до суду доказів не надано. Натомість, із кредитного договору вбачається, що до плати за пропуск платежів входять як пеня, так і штраф.

В цьому зв?язку, приймаючи до уваги не надання позивачем доказів у вказаній частині, суд вважає за необхідне у задоволенні позову у даній частині відмовити.

Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь Банку сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 551.00 грн..

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 509, 525,526,527,530, 549, 599,610-612,625, 629, 634, 638, 1049,1050,1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» 17 105.40 грн. простроченої до повернення суми кредиту; 2954.55 грн. суми прострочених процентів за к користування кредитом; 10 795.75 грн. суми комісії за управління кредитом, а всього 30 855 (тридцять тисяч вісімсот п?ятдесят п?ять) грн.. 70 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 551.20 грн. суми судового збору.

Рішення сторонами може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.А. Черних.