Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3246/16 Головуючий у 1 інстанції: Ковальова Ю.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Полякова О.З.,

Спас О.В.,

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача, який згодом уточнила, в якому просить надати дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд дитини- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до м. Іван-Город, Російської Федерації без згоди та супроводу батька у супроводі матері дитини з 10 червня 2016 року до серпня 2016 року . В обґрунтування позову зазначає, що наразі триває судовий процес з розірвання шлюбу з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Вона займається вихованням дочки, піклується про її здоров'я, фізичний, психологічний та духовний розвиток. Влітку цього року вона має намір тимчасово виїхати з донькою до РФ у гості до своєї бабусі ОСОБА_7, а також до своєї тітки ОСОБА_8 Під час поїздки має намір забезпечити повноцінний відпочинок для доньки, спілкування зі своїми родичами, підвищити її світогляд, що відповідає інтересам дитини, оскільки буде сприяти всебічному її розвитку. Але це є неможливим через те, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини. У зв'язку з вищевикладеним позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбних відносинах у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу 04 травня 2016 року малолітня ОСОБА_6 залишилась проживати разом із матір'ю.

Позивачка в позові зазначила, що має намір виїхати з дитиною до Російської Федерації на 2-2,5 місяці для відпочинку дитини, розширення її світогляду .

Між сторонами виник спір щодо тимчасового виїзду дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку без згоди другого з батьків та оформлення відповідних документів для її виїзду на певний період.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

З наведеного вбачається, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже суд першої інстанції, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, взявши до уваги права та інтереси обох батьків, вік дитини, мету та тривалість поїздки, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено на повно з"ясованих обставинах з дотриманням вимог закону, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: