Справа №: 398/4854/15-ц
"24" лютого 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
секретарі Борозній Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом,
У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартою № 103 по вул. Садовій, 37 в м. Олександрії Кіровоградської області, шляхом визнання особи такою, що втратила право коримування зазначеним жилим приміщенням.
Позов мотивує тим, що являється власником квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідно до договору купівлі продажу від 22.03.2002 року разом з чоловіком набули права власності на квартиру АДРЕСА_2. Після смерті чоловіка 27.03.2006 року фактично прийняла спадщину, оскільки з моменту купівлі квартиру була зареєстрована за вказаною адресою і проживала там разом з чоловіком.
У спірному приміщенні крім неї зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка не проживає там з червня 2013 року, не має там особистих речей. Внаслідок реєстрації ОСОБА_2 за вказаною адресою, виникли проблеми з оформленням державної субсидії, за сплатою надмірних комунальних послуг, що порушує права власника.
У судове засідання позивач не зявилась, але надала письмову заяву в якій просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.03.2002 року, зареєстрованому в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 05.04.2002 року за № 9511/68с221, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2.
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 І-ОЛ № 028106 від 27.03.2006 року ОСОБА_3 помер.
Відповідно до довідки КП «Житлогосп» № 1218, виданої 14.04.2014 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно акту розпорядження № 1143 від 01.09.2015 року, складеному в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з червня 2013 року, не має там речей.
Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, права ОСОБА_1О порушені, а перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом усунення перешкод в користуванні квартирою. У звязку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, предявивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Частиною 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня 2013 року без поважних причин.
Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57,60, 79, 88, 213-215, 224-266 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою №103 у буд. 37 по вул. Садовій в місті Олександрії Кіровоградської області.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА