Номер провадження: 22-ц/785/5541/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», Одеська філія Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, про стягнення грошової суми основного боргу у розмірі 15 142,18 гривень, моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень, пені у розмірі 11 445,42 гривень, інфляції у розмірі 12 090,89 гривень, судовий збір 265 гривень, витрати на правову допомогу 1 000 гривень, а всього 44 943,49 гривень (а. с. 1-2, 60-61, 205-207).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 21.08.2013 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», порушив вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України», не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Тойота Корола», який належить позивачці. ОСОБА_3 відмовляється від свого права вимоги до страховика і просить стягнути спричинену шкоду від особи, яка її завдала.

Рішенням суду від 05.05.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково (а. с. 90-93).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.08.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду від 05.05.2015 року залишено без змін (а. с. 130-133).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.11.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11.08.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 153-155).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 15 142,18 гривень, моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень, судові витрати у розмірі 1 265 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено(а. с. 220-222).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати в частині задоволення позову, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 227-230).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.08.2013 року близько 10.30 годин ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Люстдорфська дорога в м. Одесі, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Тойота Корола», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що належить позивачці ОСОБА_3 В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль було пошкоджено. Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_2 п. 13.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 400 гривень (а. с. 12).

Відповідно до довідки огляду транспортного засобу від 21.08.2013 року, автомобілю «Тойота», який належить ОСОБА_3 на праві власності, були завдані механічні пошкодження (а. с. 3).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 21043», була застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

Згідно із страховим актом за № 000012540/01 від 12 серпня 2014 року, складеним заступником начальника управління врегулювання страхових подій та контролю виплат, та ремонтною калькуляцією за № 12540/5 від 31 березня 2014 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Тойота Корола», реєстраційний номер ВН 6126ВС, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 15 142,18 гривень (а. с. 5-11, 14).

Матеріальну шкоду, яка була завдана позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не відшкодувала.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним створює підвищену небезпеку.

При цьому, відповідно розяснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із приписами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808ск15.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 15 142,18 гривень.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членом її сім'ї, близьких родичів.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру відшкодування, суд першої інстанції врахував засади розумності, виваженості та справедливості, характер та обсяг моральних страждань та визначив правильний розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 гривень.

Доводів, які б спростовували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

ОСОБА_5