Справа № 546/1168/15-ц
Номер провадження 2/546/74/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2016 року селище Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Беркути Л.Г.
при секретарі Захарченко Л.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,-
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, посилаючись на наступне.
28 квітня 1996 року вони з відповідачем уклали шлюб. У період перебування у шлюбі 02 серпня 2005 року вони спільно за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру, яка розташована у АДРЕСА_1. Договір купівлі продажу квартири з продавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 було укладено ОСОБА_2Г, після нотаріального посвідчення правочину вони зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі і стали в ній фактично проживати. 18 липня 2006 року шлюб між ними було розірвано, вони домовились про спільне володіння квартирою і відповідач не заперечував її права на ? частку квартири, але потім відповідач став чинити перешкоди у володінні спільною квартирою та заперечувати її право на ? частки квартири, у звязку з чим вона звернулась до суду.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.23/.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився без поважних причин, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Зоря Полтавщини» №8-9 від 22 січня 2016 року /а.с.32/.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
02 серпня 2005 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу, зареєстрований у реєстрі за № 981, за яким останній придбав двокімнатну квартиру за № 69, що знаходиться у будинку 21, розташованому за адресою: селище Решетилівка, вул. Леніна, Полтавської області /а.с.30/.
Із заяви від 02 серпня 2005 року вбачається, що ОСОБА_6 (після розірвання шлюбу ОСОБА_1М.), будучи дружиною ОСОБА_2, надала згоду на купівлю її чоловіком вищезгаданої квартири /а.с.31/.
21 вересня 2005 року Позивачка зареєструвала своє місце проживання у спірній квартирі та зареєстрована у ній по теперішній час /а.с.6/.
18 липня 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 61, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 присвоєно прізвище «Похилець», що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №015896, виданим відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області /а.с.7/.
Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Наявними у справі доказами стверджено те, що вказана спірна квартира, по взаємній згоді сторін була придбана під час перебування останніх в зареєстрованому шлюбу, на ім'я відповідача ОСОБА_2, тому вона є спільним сумісним майном подружжя.
Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав.
Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, вказане майно належить сторонам у рівних частках, тобто по 1/2 частці квартири кожному зі співвласників.
Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності .У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.
Приймаючи до уваги наведене, а також те, що спірна квартира за технічними характеристиками становить з себе річ неподільну, яку неможливо реально розділити між сторонами відповідно до їх часток, те, що позивач не наполягає на розподілі спірної квартири в натурі, суд вважає за необхідне визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачкою право власності на ? частку цієї квартири.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,224 ЦПК України,ст.ст.57,60,69,70 СК України, ст.ст.372,383 ЦК України,суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: селище АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: селище АДРЕСА_2.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: