Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Комунальне підприємство КОР « Південне бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на частку майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 19.11.1966 р. по 10.01.2001 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, під час якого ними за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та гараж в кооперативі « Панфіловець». 14 січня 2015 року ОСОБА_4 помер, його спадкоємцем за заповітом є відповідачка ОСОБА_2, яка вважає квартиру і гараж своїм особистим майном і не визнає прав позивачки на частку цього майна. А тому позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири № 47 в житловому будинку № 37 по вул.Чуйкова в м.Біла Церква та 1/2 частку гаража № 134 в кооперативі « Панфіловець» як на частку майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя.

В ході судового розгляду представник позивачки ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог і просив суд розглянути лише вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку вищевказаної квартири.

Відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву про визнання квартири № 47 в буд.№ 37 по вул. Чуйкова в м.Біла Церква особистою власністю її померлого чоловіка ОСОБА_4, оскільки дана квартира була придбана ним за особисто нажиті кошти під час роздільного проживання з першою дружиною ОСОБА_1 при фактичному припиненні з нею шлюбних відносин ще у грудні 1999 року.

Треті особи направили до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку. що первісний позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає до задоволення, а у зустрічному позові ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 19 листопада 1966 року. Рішенням Білоцерківського міського суду від 30 жовтня 2000 року шлюб між ними було розірвано / а.с.47/ Реєстрація розірвання шлюбу у відділі РАГС Білоцерківського міського управління юстиції відбулася 10 січня 2001 року, актовий запис № 19 / а.с.8/

Встановлено, що 22 серпня 2001 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2 Іванівною/ а.с.46/

14 січня 2015 року ОСОБА_4 помер / а.с.51/. За заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 05.02.2015 р. приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 2/2015, копія якої долучена до матеріалів справи / а.с.107-159/

Судом встановлено, що 24.07.2007 р. ОСОБА_4 оформив заповіт на все своє майно на ім»я ОСОБА_4 К.І./ а.с.124/

15 червня 2015 року ОСОБА_1 також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_1 М.І./ а.с.126/ 31.07.2015 р. приватний нотаріус ОСОБА_3 направила ОСОБА_1 роз»яснення про відмову видати їй свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та можливість вирішення даного питання в судовому порядку / а.с.152/

По справі встановлено, що однокімнатна квартира № 47 по вул.Чуйкова в будинку № 37 в м.Біла Церква була придбана ОСОБА_4 у ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу квартири від 21.11.2000 р./ а.с.50/ З договору вбачається, що продаж квартири вчинено за ціною 6 116 грн.

Після смерті ОСОБА_4 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу правового статусу вищевказаної квартири, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 вважає дане нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить суд визнати квартиру № 47 по вул.Чуйкова в будинку № 37 в м.Біла Церква особистою власністю її померлого чоловіка ОСОБА_4

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, що був чинний на час придбання спірної квартири , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно ст..29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може

постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

В судовому засіданні було встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_4 21 листопада 2000 року, тобто, в період його шлюбу з ОСОБА_1, оскільки за ст.44 КпШС України їхній шлюб вважається припиненим 10 січня 2001 року з моменту реєстрації розлучення в органах РАГС. Отже, за нормами Кодексу про шлюб та сім»ю України дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 А тому на підставі ст.ст.28,29 КпШС України позивачка ОСОБА_1 має право на виділення їй у власність 1/2 частки цього майна .

В судовому засіданні позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 не було доведено, що спірна квартира придбана її померлим чоловіком ОСОБА_4 під час роздільного проживання з ОСОБА_1 при фактичному припиненні ними шлюбу ще у грудні 1999 року. Так, на підтвердження свого зустрічного позову ОСОБА_2 посилалася на рішення Білоцерківського міського суду від 30 жовтня 2000 року , ухвалене за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому зазначено, що сторони з грудня 1999 року не підтримують подружні стосунки, мають окремі бюджети, ведуть окремо господарство. Однак, суд вважає, що самі по собі пояснення ОСОБА_4 при розгляді справи про розлучення не можна визнати беззаперечним фактом. Висновки суду, що спірна квартира є спільною сумісною власністю померлого ОСОБА_4 і його першої дружини ОСОБА_1, а не особистою власністю ОСОБА_4, ґрунтуються на нормах сімейного законодавства, що діяло на час набуття спірного майна, а також на оцінці доказів, поданих сторонами в ході судового розгляду справи.

Так, ОСОБА_2 в суді стверджувала, що спірна квартира була придбана за 1 900 доларів США, які вони зібрали із ОСОБА_4 за час знайомства з весни 1999 року, на той час чоловік з першою дружиною не проживав, жив з дочкою, зятем та онуком за адресою АДРЕСА_3. ОСОБА_2 також пояснила, що проживала з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі з грудня 1999 року, мешкали вони у її батьків в с.Телешівка Рокитнянського району, а після придбання 21.11.2000 р. спірної квартири проживали в ній з дня підписання угоди. Однак, пояснення ОСОБА_2 суперечать іншим обставинам, встановленим в суді.

В судовому засіданні було встановлено, що у 1999-2000 роках ОСОБА_4 та ОСОБА_4 К.І./ на той час ще Копенко К.І./ працювали на Білоцерківському заводі сільськогосподарського машинобудування імені 1 Травня, в ці роки на заводі заробітна плата працівникам нараховувалася, але не виплачувалася, заборгованість по заробітній платі була виплачена лише у 2002-2004 роках після численних судових рішень. ОСОБА_2 в суді даний факт визнала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що у листопаді 2000 року вона позичила ОСОБА_4 на придбання квартири 1 000 доларів США, які заробила її донька, працюючи в Англії. Однак, суд ці покази до уваги не приймає, оскільки не було представлено суду жодних письмових доказів реального існування такої позики. Слід також зазначити, що ОСОБА_2 в своїх поясненнях жодних чином не згадувала, що чоловік на придбання спірної квартири позичав гроші в сумі 1 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_8 в суді показала, що вона є матір»ю ОСОБА_9, колишнього власника спірної квартири, і фактично вона, а не син, займалася її продажем у 2000 році, пам»ятає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 двічі приходили дивитися квартиру, казали, що хочуть придбати цю квартиру для себе, гроші в сумі 1 900 доларів США при оформленні договору купівлі-продажу у нотаріуса їй давала в руки особисто ОСОБА_2 Однак, суд вважає, що покази свідка ОСОБА_8 не підтверджують ні походження грошей, за які була придбана спірна квартира, ні того факту, що ОСОБА_4 не проживав однією сім»єю з ОСОБА_1

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_4 - її батько, а позивачка ОСОБА_1 мати, спірна квартира була придбана її батьками за спільні сімейні кошти для себе, оскільки іншу квартиру на бульварі 1Травня, буд.4 кв.52, де вони на той час всі разом проживали також з її чоловіком та дитиною, батьки планували їй подарувати , що і було ними зроблено у лютому 2001 року. Гроші на придбання спірної квартири батьки змогли заощадити в основному за рахунок заробітків матері, яка у той час активно їздила торгувати різними речами за кордон. ОСОБА_10 в суді пояснила, що розлучення батьків у жовтні 2000 року було фіктивним, оскільки батько мав намір отримати якесь житло від заводу ім.1 Травня за рахунок великої заборгованості по заробітній платі. До квітня 2001 року батьки проживали разом, сім»єю , на бульварі 1 Травня, буд.4 кв.52, подружні стосунки між ними були припинені після того як мати дізналася про позашлюбні стосунки батька з відповідачкою. ОСОБА_10 стверджувала, що до самої смерті батька вона підтримувала з ним стосунки, батько часто приходив до неї додому , допомагав доглядати за сином ОСОБА_11, обіцяв залишити квартиру на АДРЕСА_4 онукові, про заповіт на користь другої дружини ОСОБА_2 вони з матір»ю дізналися лише після смерті батька.

Пояснення представника ОСОБА_10 повністю підтверджуються показами свідка ОСОБА_6, яка в суді показала, що проживає з чоловіком за адресою АДРЕСА_5, сусіди сім»ї ОСОБА_2 з 1978 року , дружили сім»ями до весни 2001 року , їй відомо, що сусіди припинили сімейні стосунки у квітні 2001 року через подружню зраду ОСОБА_12. Свідок ОСОБА_6 в суді показала, що до квітня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом однією сім»єю, всі свята у 2000 році, включаючи Новий рік 2001 року , вони святкували разом, на святкуванні релігійного свята ОСОБА_13 в кінці 2000 року ОСОБА_4 хвалився, що придбав для них з дружиною однокімнатну квартиру, а трикімнатну вони залишать доньці ОСОБА_10.

Щодо заяви ОСОБА_2 про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 наслідків пропущення позовної давності, то суд встановив, що ОСОБА_1 дізналася про оспорювання ОСОБА_2 її прав на подружню частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_6 лише після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_4, а тому трирічний строк позовної давності ОСОБА_1 пропущено не було, оскільки згідно ст.11 КпШС України та ст. 72 СК України позовна давність обчисляється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Таким чином. суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири № 47 в житловому будинку № 37 по вул.Чуйкова в м.Біла Церква як на частку в спільному майні подружжя, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 22,28,29,44 КпШС України, ст.60,68,69,70,71,72 СК України, ст..ст.10,11,60,61,209-215,292.293 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири № 47 в житловому будинку № 37 по вул.Чуйкова в м.Біла Церква Київської області .

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_14