АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Другої київської державної нотаріальної контори, третя особа: Корсунь-Шевченківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року,

встановила:

23.12. 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, - Ѕ АДРЕСА_1, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 грудня 2011 року, на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2 державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори.

30.12.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року заяву задоволено частково. Заборонено відчуження Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.12.2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року про забезпечення позову шляхом заборони відчуження Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Свої доводи мотивує тим, що при зверненні з заявою про забезпечення позову позивачем не було виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, не зазначено підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Розглянувши заяву про забезпечення позову суд не з'ясував даних про особу відповідача, не перевірив дійсність вказаних у позові обставин особистого звернення спадкодавця ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, не обґрунтував відповідність вжитого виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також не пересвідчився, чи не були пропущені строки позовної давності по заявленим позовним вимогам.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, позивач виходив з положень п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України та тієї обставини, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину. В заяві зазначено про існування підстав вважати, що відповідач може розпорядитись спірною квартирою, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. До заяви про забезпечення позову надано копію роздруківки з мережі інтернет, в якій міститься оголошення про продаж однокімнатної квартири саме в будинку АДРЕСА_1

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив із змісту заявлених позовних вимог, а також того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір з приводу права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 Надані суду відомості з мережі інтернет свідчать про існування ймовірності відчуження нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності. Оскільки вказана обставина може утруднити виконання можливого рішення у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, постановив ухвалу про заборону відчуження спірного майна.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку захід забезпечення позову застосований для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права при розгляді заяви щодо забезпечення позову є безпідставними.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

З'ясування обставин, які мають значення для справи, в тому числі обставин особистого звернення спадкодавця до нотаріальної контори, надання оцінки наданим доказам, витребування оригіналів письмових доказів у разі звернення з відповідним клопотанням, питання пропуску строку позовної давності тощо здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають змісту заявлених позовних вимог, доводи апеляційної скарги з приводу не з'ясування питання співмірності способу та виду забезпечення позову є необґрунтованими.

Оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, розташованого в Голосіївському районі м. Києва, з'ясування питання щодо достовірного місця проживання відповідача при вирішенні питання щодо його підсудності правового значення не має.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування з наведених у апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/3591/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.