У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Одеської міської ради, житлово-будівельного кооперативу «Київський-14», ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування довідки, свідоцтва та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 19 квітня 1969 року по 9 лютого 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. 5 серпня 1982 року позивач перерахував 2 тис. рублів у житлово-будівельний кооператив «Київський-14» (далі - ЖБК «Київський-14»). 5 листопада 1984 року ОСОБА_3 отримав ордер № 1162/611 серії КР на квартиру АДРЕСА_1. Вказаний ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 2 листопада 1984 року № 1010. ОСОБА_3 вселився у вказану квартиру разом з дружиною ОСОБА_5 та синами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі вищевказаного ордеру.

9 лютого 2005 року шлюб між сторонами розірвано, спору щодо поділу майна між подружжям не виникало, ОСОБА_3 залишився проживати у спірній квартирі до 2007 року, а 28 березня 2007 року позивач знявся з реєстрації у вказаній квартирі. Крім того, 7 квітня 1999 року з реєстрації у спірній квартирі знявся син позивача - ОСОБА_6 у зв'язку з проходженням військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, після її смерті старший син позивача ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на частину квартири № АДРЕСА_1.

Однак після смерті колишньої дружини ОСОБА_4 оформив право власності на спірну квартиру на підставі довідки від 7 грудня 2004 року № 131 виданої ЖБК «Київський-14», яка не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 був ще неповнолітньою дитиною і самостійного доходу не мав.

Оскільки спірну квартиру придбано в період шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, пай за квартиру сплачено також в період шлюбу, тому просив позов задовольнити та визнати незаконним і скасувати довідку і свідоцтво про право власності, а також визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконною та скасовано довідку від 7 грудня 2004 року № 131 ЖБК «Київський-14» про те, що ОСОБА_4 є власником квартири № АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру № АДРЕСА_1, серії НОМЕР_3, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 22 грудня 2006 року ОСОБА_4

Визнано квартиру № АДРЕСА_1, сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» право власності на кооперативну квартиру набув позивач ОСОБА_3, який є членом ЖБК «Київський-14» та пай за яку внесений в період шлюбу з ОСОБА_5, а відповідач не довів, що на нього батьки перевели права та обов'язки члена зазначеного кооперативу.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають

Судами установлено, що з 19 квітня 1969 року по 9 лютого 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. 5 серпня 1982 року ОСОБА_3 перерахував 2 тис. руб у ЖБК, що підтверджується листом з ВО «Внешпосилторг» від 5 серпня 1982 року № 2-5/6132, після чого направлено клопотання до Одеського міського виконавчому комітету про оформлення на ОСОБА_3 3-х кімнатної квартири в одному з будинків ЖБК.

5 листопада 1984 року ОСОБА_3, отримав ордер серії НОМЕР_2 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 2 листопада 1984 року № 1010. На підставі ордера ОСОБА_3 вселився у вищезазначену квартиру з дружиною ОСОБА_5 і двома синами ОСОБА_4 і ОСОБА_6, що підтверджується ордером від 5 листопада 1984 року серія НОМЕР_2.

28 березня 2007 року ОСОБА_3 знявся з реєстрації, що підтверджується довідкою з ЖБК «Київський -14» від 14 червня 2014 року № 91, 7 квітня 1999 року у зв'язку зі службою в армії зі спірної адреси знявся з реєстрації старший син позивача ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5 - колишня дружина позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 року серії НОМЕР_1, яка проживала і була зареєстрована з 9 січня 1985 року по день смерті у спірній квартирі, що підтверджується довідкою з ЖБК «Київський -14» від 14 червня 2014 року № 91.

Після смерті ОСОБА_5, син позивача та померлої ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом на частку квартири АДРЕСА_1. 18 березня 2014 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за № 55866941. 9 квітня 2014 року комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надало відповідь на запит нотаріальної контори, з якої убачається, що квартира № АДРЕСА_1, зареєстрована за молодшим сином позивача - ОСОБА_4 з 30 січня 2007 року на підставі довідки ЖБК «Київський -14» від 7 грудня 2004 року № 131.

Відповідно до п. 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону України «Про власність» від 26 березня 1991 року, положення статті 15 Закону України «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач просив, серед іншого, визнати незаконною та скасувати довідку ЖБК «Київській-14» від 7 грудня 2004 року № 131, проте такого способу захисту як визнання незаконною та скасування довідки не передбачено положеннями ст. 16 ЦК України. Суду слід встановити, яким чином зазначена довідка порушує права позивача.

Предмет та підстави позову визначає позивач (ст. ст. 27, 31 ЦПК України).

За таких обставин суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції, у порушення ст. 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик