АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3253/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2577/16Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль"

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" про визнання права на вклади в порядку спадкування, стягнення сум вкладів, відсотків, пені та відсотків річних від суми боргу за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 24 лютого 2016 року (т.1 а.с. 182-190), просила стягнути з ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» на її користь по договору №20/02-02/40 від 14 листопада 2007 року 10000 доларів США, що еквівалентно 234 900 грн., внесених в якості депозитного вкладу, 21 077,81 доларів США, що еквівалентно 495 117,76 грн. відсотків по договору, 1825 доларів США, що еквівалентно 42 869,25 грн. пені за несвоєчасне повернення коштів та 7558,29 доларів США, що еквівалентно 177 544,23 грн. 3% річних від простроченої суми; по договору №20/02-02/19 від 11 липня 2008 року 45000 доларів США, що еквівалентно 1 057 050 грн., внесених в якості депозитного вкладу, 87 156,99 доларів США, що еквівалентно 2 047317,70 грн. відсотків по договору, 8212,5 доларів США, що еквівалентно 192911,63 грн. пені за несвоєчасне повернення коштів та 29534,37 доларів США, що еквівалентно 693762,35 грн. 3% річних від простроченої суми.

Також просила визнати за нею право на спадщину у вигляді грошових вкладів на імя ОСОБА_6 у ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», що знаходяться на вкладних рахунках №/84 по договору на вклад «Універсальний» від 05 вересня 2007 року; №/7 по договору на вклад «Універсальний» від 05 вересня 2007 року; №/42 по договору на вклад «Універсальний» від 14 листопада 2007 року; №93/37 по договору на вклад «Універсальний» від 19 грудня 2007 току; № по договору на вклад «Універсальний» від 07 лютого 2008 року; -№187/23 по договору на вклад «Універсальний» від 07 лютого 2008 року. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по вказаним вкладам, що включає кошти внесені в якості вкладу, відсотки по договору, пеню за несвоєчасне повернення коштів та 3 % річних, у загальному розмірі 8 042 521,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 14 листопада 2007 року та 11 липня 2008 року між нею та банком відповідачем, в особі начальника його Миргородського відділення ОСОБА_7 були укладені два договори на вклади Універсальний (без пролонгації), за якими вона передала банку певні суми в доларах США строком на 6 місяців з відсотковою ставкою по вкладах 26 % річних.

Крім того, протягом вересня 2007 року - лютого 2008 року між банком відповідачем, в особі начальника його Миргородського відділення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , спадкоємцем якого вона є, було укладено ряд договорів на вклади Універсальний (без пролонгації), за яким той передав банку готівкою різні суми в гривнях, доларах США та євро строком на 6 місяців з відсотковою ставкою по вкладам 25% та 26% річних. За життя ці вклади йому повернуті не були.

Вказувала, що в червні 2015 року ОСОБА_6 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, яку вона належним чином прийняла.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» на користь ОСОБА_5 в рахунок повернення депозитного вкладу по Договору на вклад Універсальний (без пролонгації) № 20/02 02/40 від 14 листопада 2007 року 15677,98 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час звернення в суд становить 368239,30 гривень; в рахунок повернення депозитного вкладу по Договору на вклад Універсальний (без пролонгації) № 20/02 02/19 від 11 липня 2008 року 69849,37 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час звернення в суд становить 1640599,30 гривень.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право на вклади та на майнові права за договорами від 05 вересня 2007 року № 20/02-02/76; 05 вересня 2007 року № 20/02-02/74; 14 листопада 2007 року № 20/02-02/36; 19 грудня 2007 року № 20/02-02/82; 07 лютого 2008 року № 20/02-02/55; 07 лютого 2008 року № 20/02-02/43, після померлого 02 червня 2015 року ОСОБА_6

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» на користь ОСОБА_5 в рахунок повернення депозитних вкладів за вищезазначеними Договорами 56000 доларів США, 16000 євро та 50000 гривень; в рахунок відсотків по цим Договорам 7566,65 доларів США, 2172,29 євро та 6744,24 гривні, в рахунок 3% річних від прострочених сум за цими Договорами 14647,21 доларів США, 4325,83 євро та 13100,09 гривень, а всього стягнути з відповідача на користь позивача за даними Договорами 78213,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час звернення з цими вимогами в суд становить 2023971,11 гривень; 22498,12 євро, що в гривневому еквіваленті на час звернення з цими вимогами в суд становить 646292,20 гривень; та 69844,33 гривні.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14 листопада 2007 року та 11 липня 2008 року між позивачем ОСОБА_5 та АППБ «Аваль» (надалі перейменованим у ПАТ «ОСОБА_4 Аваль») були укладені договори на вклад Універсальний (без пролонгації) № 20/02-02/40 та № 20/02-02/19, за якими позивач передав банку готівкою відповідно: 10000 доларів США строком на 6 місяців з відсотковою ставкою по вкладу 26 % річних; 45000 доларів США строком на 6 місяців з відсотковою ставкою по вкладу 26 % річних (т. 1, а.с. 10, 11).

Факт передачі позивачем цих коштів відповідачу на виконання умов вищезгаданих Договорів підтверджується прибутковими валютними ордерами № 58 від 14 листопада 2007 року та № 64 від 11 липня 2008 року (т. 1, а.с. 12,13).

В проміжок часу з вересня 2007 року по лютий 2008 року між банком відповідачем, в особі начальника його Миргородського відділення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено ряд договорів на вклади «Універсальний» (без пролонгації), а саме укладено:

1) 05 вересня 2007 року договір № 20/02-02/76, за умовами якого згаданий вкладник передав банку готівкою 25000 гривень терміном на 6 місяців з виплатою 25 % річних;

2) 05 вересня 2007 року договір № 20/02-02/74, за умовами якого згаданий вкладник передав банку готівкою 16000 євро терміном на 6 місяців з виплатою 26 % річних;

3) 14 листопада 2007 року договір № 20/02-02/36, за умовами якого згаданий вкладник передав банку готівкою 31000 доларів США терміном на 6 місяців з виплатою 26 % річних;

4) 19 грудня 2007 року договір № 20/02-02/82, за умовами якого згаданий вкладник передав банку готівкою 15000 доларів США терміном на 6 місяців з виплатою 26 % річних;

5) 07 лютого 2008 року договір № 20/02-02/55, за умовами якого згаданий вкладник передав банку готівкою 25000 гривень терміном на 6 місяців з виплатою 25 % річних;

6) 07 лютого 2008 року договір № 20/02-02/43, за умовами якого згаданий вкладник передав банку готівкою 10000 доларів США терміном на 6 місяців з виплатою 26 % річних (т.1, а.с. 198, 200, 202, 204, 206, 208).

Факт передачі цим вкладником грошових коштів відповідачу на виконання умов вищезгаданих договорів підтверджується прибутковими валютними та касовими ордерами відповідно № 7 від 05 вересня 2007 року; № 32 від 05 вересня 2007 року; № 47 від 14 листопада 2007 року; № 21 від 19 грудня 2007 року; № 15 від 07 лютого 2008 року; № 15 від 07 лютого 2008 року (т. 1, а.с. 199, 201, 203, 205, 207, 209).

02 червня 2015 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, внаслідок чого відповідно до положень ст. ст. 1220, 1221 ЦК України відкрилася спадщина (т.1, а.с. 191).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року встановлено, що ОСОБА_5 спільно проживала однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини та понад пять років (т.1, а.с. 196, 197).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 2016 року, на підставі ст. 1264 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлого 02 червня 2015 року, є ОСОБА_5 (т.1, а.с. 192).

Постановою приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_8 від 09 лютого 2016 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 02 червня 2015 року ОСОБА_6 на грошові вклади, оскільки наявність таких вкладів чи заповідальних розпоряджень не підтверджені відповідачем (т.1, а.с. 195, 194).

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що кошти за договорами банківського вкладу, які відповідають вимогам цивільного законодавства щодо їх форми та змісту, вкладникам у передбачені договором строки не повернуті, а тому підлягають стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Загальний порядок залучення банками України грошових коштів (як у національній, так і в іноземній валюті) від юридичних і фізичних осіб на їх поточні, вкладні (депозитні) рахунки та розміщення ощадних (депозитних) сертифікатів регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою правління Національного банку України №516 від 3 грудня 2003 року.

Порядок і вимоги щодо здійснення банками касових операцій у національній та іноземній валютах регулюється Інструкцією про касові операції в банках України, яка затверджена постановою правління Національного банку України № 337 від 14 серпня 2003 року.

Цими нормативно-правовими актами Національного банку України встановлюється порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями операцій з депозитами та касових операцій, і не встановлюють будь-яких обовязкових правил поведінки для клієнтів банку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не може нести відповідальність за порушення працівниками банку Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами та інших внутрішніх банківських нормативних документів.

Отже безпідставними є доводи апелянта про недійсність спірних договорів, через незаконні дії працівника банку, а саме не зарахування отриманої готівки на власні рахунки банку, а також приймання суми вкладу поза касою банку.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Встановлення у договорах відсоткової ставки 25% та 26% відповідно, не суперечить нормам чинного цивільного законодавства. При цьому рішення Комітету з управління активами та пасивами від 3 червня 2008 року, яке визначило відсоткові ставки по вкладах у доларах США у розмірі 9% річних, а у євро 7 % річних, не встановлює заборон на збільшення такої відсоткової ставки при укладенні договорів.

Безпідставними також є доводи апелянта про те, що договори банківського вкладу є нікчемними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч. 1?3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Разом із тим згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі Положення), п. 8 гл. 2 розд. III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за № 768/8089 (далі Інструкція), яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу 1 листопада 2008 року, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обовязком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що письмова форма спірних договорів дотримана, внесення фізичними особами коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, мають всі необхідні реквізити, від імені ВАТ ОСОБА_4 Аваль підписані особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.

Викладене повною мірою узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою 06 червня 2012 року при розгляді справи №17-цс12.

Доводи апелянта про те, що спірні договори є підробленими, не узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянтом не надано жодних доказів того, що підписи, що містяться в спірних договорах не належать сторонам договору, печатки не належать АППБ «Аваль».

Згідно з висновком комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №3433/3434 від 17 червня 2016 року підписи у спірних договорах виконані працівником банку ОСОБА_7

Крім того, не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства доводи апелянта про безпідставність стягнення пені за кожен день затримки повернення вкладу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Нарахування неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням особи до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача неустойку за прострочення виконання зобовязання в межах 12 місяців, що повною мірою узгоджується з вимогами норм цивільного законодавства.

Неспроможними є посилання апелянта на те, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, вийшов за межі позовних вимог, оскільки системний аналіз позовних вимог ОСОБА_5 вказує на те, що судом вирішено спір відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України.

Порушення банком прав вкладників підтверджується запереченнями ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" із посиланням на безпідставність вимоги ОСОБА_5 про повернення коштів за договорами банківського вкладу.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 3.2.3. договору вкладник має право по закінченню строку договору отримувати всі належні йому суми коштів за договором готівкою.

Стаття 1060 ЦК України встановлює що, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.

Виходячи із системного аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи факти і обставини, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що ПАТ „ОСОБА_4 Аваль" зобов'язаний повернути позивачу, внесені ним суми вкладів та відсотків по депозиту згідно договорів, а відмова від такого повернення є неправомірною, тому вимога позивача про стягнення сум вкладів ґрунтується на законі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача 3% річних за час прострочення зобовязання.

Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання не обмежується строками позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

ПАТ „ОСОБА_4 Аваль" заявило про застосування строків позовної давності, у тому числі щодо вимог позивача про стягнення 3% річних від суми неповернутого вкладу (т.1 а.с. 111-128; т.2 а.с. 50-59).

Таким чином, стягнення 3% річних обмежується останніми 3 роками перед зверненням особи до суду.

Отже, стягненню з ПАТ „ОСОБА_4 Аваль":

за договором №20/02-02/40 від 14 листопада 2007 року підлягає 3% річних у розмірі 11300 долари США*3%*1095/365 днів = 1185 долари США;

за договором №20/02-02/19 від 11 липня 2008 року 50850 долари США *3%*1095/365 днів = 4576,5 долари США;

за договором №20/02-02/36 від 14 листопада 2007 року 35030 долари США *3%*1095/365 днів = 3152,7 долари США;

за договором №20/02-02/82 від 19 грудня 2007 року - 16950 долари США *3%*1095/365 днів = 1525,5 долари США;

за договором №20/02-02/43 від 07 лютого 2008 року 11300 долари США *3%*1095/365 днів = 1017 долари США;

за договором №20/02-02/74 від 05 вересня 2007 року 18080 Євро *3%*1095/365 днів = 1627,2 Євро;

за договором №20/02-0276 від 05 вересня 2007 року 28125 грн. *3%*1095/365 днів = 2 531,25 грн;

за договором №20/02-02/55 від 07 лютого 2008 року - 28125 грн. *3%*1095/365 днів = 2 531,25 грн;

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень вимог позивача, які перевірені місцевим судом та їм надано належну правову оцінку. Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, підлягає зміні розмір судових витрат, що стягується з ПАТ „ОСОБА_4 Аваль" в межах задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК України), порушення вимог статті 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду тощо.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального права, судом першої інстанції допущено помилки у рішенні, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення розміру 3% річних від суми неповернутого боргу, загальної суми боргу за договором та розміру судових витрат, так як їх можна усунути, не змінюючи суть рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року в частині визначення розміру 3% річних від суми неповернутого боргу, загальної суми боргу за договором та розміру судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягуваних за договором №20/02-02/40 від 14 листопада 2007 року 3 % річних з 2500,24 доларів США до 1185 долари США, а загальну суму стягуваних коштів з 15677,98 доларів США до 14362,74 долари США, що еквівалентно 337 347,36 грн.

Зменшити розмір стягуваних за договором №20/02-02/19 від 11 липня 2008 року 3 % річних з 10624,17 доларів США до 4576,5 доларів США, а загальну суму стягуваних коштів з 69849,7 доларів США до 63801,17 долари США, що еквівалентно 1 498 553,59 грн.

Зменшити розмір стягуваних за договорами від 05 вересня 2007 року № 20/02-02/76; 05 вересня 2007 року № 20/02-02/74; 14 листопада 2007 року № 20/02-02/36; 19 грудня 2007 року № 20/02-02/82; 07 лютого 2008 року № 20/02-02/55; 07 лютого 2008 року № 20/02-02/43 3 % річних з 14 647,21 доларів США, 4325,83 Євро та 13100,09 грн. до 5 695,2 долари США, 1 627,2 Євро та 5 062,5 грн. відповідно, а загальну суму стягуваних коштів з 78 213,86 долари США, 22 498,12 Євро та 69 844,33 грн. до 69 261,94 долари США (що еквівалентно 1 626 801,93 грн.), 19 799,49 Євро (що еквівалентно 568,770 грн.) та 61 806,74 грн. відповідно.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_4 Аваль" на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судових витрат 2 188,16 гривні.

В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

ОСОБА_9

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1