Справа № 450/1396/16-ц Провадження № 2/450/1161/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

з участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

09.06.2016 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, про позбавлення батьківських прав. Позивач у позовній заяві просить суд Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки ОСОБА_6 01.05. ІНФОРМАЦІЯ_2; вирішити питання про судові витрати.

Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог, покликається на наступні обставини:

у сторін від спільного шлюбу є дочка ОСОБА_6, 01.05. ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом із позивачем. Сторони розірвали шлюб 15.05. 2006 році. Відповідач не цікавиться дитиною, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обовязків щодо дочки.

На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд заявлені позовні вимоги задоволити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання зявився, заявлені позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, проте прибула її представник ОСОБА_3, яка у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги не визнала та пояснення дала аналогічні викладеним у письмовому заперечені проти позову. Із письмового заперечення проти позову слідує, що відповідач ОСОБА_2 вже тривалий час перебуває та працює за межами України, тому не має можливості постійно перебувати біля дитини, про забезпечує її фінансово. У задоволенні позову просила суд відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

У судовому засіданні була зясована думку неповнолітньої ОСОБА_1, яка пояснила суду, що своєї матері ОСОБА_2 вона особисто не знає, востаннє мати приїжджала пять років тому. Періодично мати ОСОБА_2 присилає її (ОСОБА_1М.) грошові кошти.

Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6, 01.05. ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується Свідоцтвом про народження серії 1 СГ № 177318 від 10. 05. 2000 року. Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, ця обставина учасниками процесу визнається, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказування не потребує. Встановлено, що ОСОБА_6 проживає разом із позивачем за адресою: с. Горбачі, 153, Пустомитівського району, Львівської області, що обєктивно стверджується Актом обстеження житлово побутових умов від 18.05. 2016 року. Встановлено, що Пустомитівською РДА Львівської області, як органом опіки та піклування 25.05. 2016 року складено Висновок № 04/17 1516 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її неповнолітньої дочки ОСОБА_6. Встановлено, що відповідачеві ОСОБА_2, позивач та інші особи не чинять перешкод у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_6, у зустрічах з нею, зазначені обставини обєктивно стверджуються відсутністю звернень ОСОБА_2 до органу опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області з приводу чинення їй перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, а також ці обставини не заперечуються представником відповідача.

Вирішуючи по суті підставність позову суд виходить із такого: відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. У статтях 151 та 163 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на "особисте виховання" малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157). Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, може звернутися до державних органів опіки та піклування або судів для забезпечення виконання його або її батьківських прав у випадках, коли не було укладено договору з цього питання з тим із батьків, хто проживає з дитиною (статті 157 - 161). Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Із системного аналізу зазначених норм закону слідує висновок, що держава акцентує увагу на пріоритеті сімейного виховання дитини.

Із пояснень неповнолітньої ОСОБА_6 слідує, що востаннє свою матір (відповідачеві у справі ОСОБА_2) вона бачила пять років тому, у суду немає підстав не надавати віри таким пояснення неповнолітньої ОСОБА_6.

При цьому стороною захисту не наведено перед судом обґрунтованих доводів того, що відповідач протягом тривалого часу не мала можливості зустрітися із дочкою та надати останній материнського піклування.

За вказаних вище обставин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальноосвітніх норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Всі ці фактори в їх сукупності обєктивно стверджують про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обовязків щодо її неповнолітньої дитини ОСОБА_6 Маряни. В силу вимог ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання свої обовязків по вихованню дитини.

Що стосується того факту, що відповідач періодично пересилає дитині ОСОБА_6 Маряні грошові кошти, який відповідач вказує, як підставу для відмови у позові, то суд виходить із такого: відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обовязком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При цьому, законодавець не встановив звязку між наявністю батьківських прав в особи та перебування з дитиною у фактичних біологічних звязках. Тобто, обовязок утримувати дитину залишається і втому разі коли особу позбавлена батьківських прав.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 належним чином самостійно створює та створював по теперішній час належні умови для розвитку ОСОБА_7, що стверджується Актом обстеження житлово побутових умов від 18.05. 2016 року, Довідкою № 741 від 16.05. 2016 року, видана Міжрегіональним центром професійно технічної освіти художнього моделювання і дизайну, Характеристикою ОСОБА_1, видана Горбачівської ЗОШ І ІІ ступенів, з яких слідує, що ОСОБА_6 розвивається належним чином та забезпечена батьківським піклуванням.

На підставі наведеного суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 має можливість самостійно забезпечувати виховання та утримання малолітньої дитини.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що позивач належним чином забезпечив умови проживання дитини; те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків щодо його неповнолітньої дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про позбавлення батьківських прав відповідача щодо її неповнолітньої дитини ОСОБА_6 підставні та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір, що сплачений позивачем за звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та оплата якого документально підтверджена.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 1 ст. 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164, 165 СК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1,- задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки ОСОБА_6 01.05. ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 08.03. ІНФОРМАЦІЯ_3 551, 20 грн. понесених позивачем судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_8