Справа № 450/1805/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/628/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Шандри М.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

24 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2015 року судом ухвалено рішення, згідно якого з відповідача в її користь стягнуто борг за договором позики у розмірі 126 000,00 грн. Станом на 26.05.2014 року англійський фунт стерлінг коштував 21 грн., що еквівалентно 126 000 грн. Крім того вказує, що станом на 17.07.2015 року англійський фунт стерлінг коштував 39,5 грн. за один фунт, а з урахуванням 2 % збору у пенсійний фонд 40,29 грн., оскільки з 01.01.2015 року в Україні діє пенсійний збір 2 % для операцій з купівлі готівкової іноземної валюти фізичними та юридичними особами (крім фізичних осіб, що здійснюють операції з купівлі іноземної валюти для погашення кредитів). Посилаючись на курс валют та реалії законодавства України нарахувала суму інфляційних втрат за договором позики наступним чином (6 000 x 40,29) -126 000 = 115 740 грн. Зазначає, що ця сума є різницею коливання курсу англійського фунта стерлінга, так як позовна заява про стягнення заборгованості, по якій судом ухвалено зазначене вище рішення, подана до суду 03.04.2014 року, однак з того часу відповідачем заборгованість не погашена, що є підставою для стягнення в її користь з відповідача 3 % річних від простроченої суми, а саме 7 252,2 грн. (6 000 x 0,03 x 40,29). Просить стягнути загальну суму боргу у розмірі 122 992,2 грн. (115 740 + 7 252,2).

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 45 959,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в доход держави судового збору 459,59 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, вважає його таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд мав взяти до уваги те, що договір був укладений в англійський фунтах стерлінгах, що не суперечить законам України, оскільки на час його укладення за 126 000 грн. вона могла придбати 6 000 Англійський фунтів стерлінгів, проте зараз, у звязку з коливаннями курсу іноземної валюти відносно гривні, вона може придбати в два рази менше фунтів стерлінгів. Вказує, що національна валюта знецінилася і ця тенденція продовжується, а тому нею проведено розрахунок заборгованості, згідно якого сума боргу становить 161 699,79 грн. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Позивачка, вона ж і апелянт, ОСОБА_3 повідомлена належним чином, просить суд розглядати справу у її відсутності, свої вимоги підтримує повністю (а.с. 54).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання (а.с. 52), причини неявки суду не повідомив, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент ухвалення Пустомитівським районним судом Львівської області рішення від 09.02.2015 року про стягнення боргу в сумі 6 000,00 англійських фунтів стерлінгів було встановлено еквівалент боргу у національній валюті в розмірі 126 000,00 грн., а тому вважав, що з 09.02.2015 року саме з цієї суми слід розраховувати 3% річних з урахуванням індексу інфляції.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики 6 000,00 англійських фунтів стерлінгів, які ОСОБА_4 зобовязався повернути до 01.03.2014 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивачки 126 000,00 грн. боргу за договором позики (а.с. 6-7).

З листа ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області № 09-26/7648 від 07.07.2015 року вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачкою, яка виникла на підставі вказаного вище рішення, не погашена (а.с. 12).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді в порівнянні з базовим.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

У пунктах 11, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК). У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, сума боргу була стягнута в національній грошовій одиниці гривні станом на 26 травня 2014 року, а не на 09.02.2015 року - час ухвалення рішення.

Позивачка в обґрунтування заявленого позову посилається на ст. 625 ЦК України та зазначає, що відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за цей період.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що інфляційні необхідно стягнути за період з 26.05.2014 року (часу переведення іноземної валюти - англійський фунт стерлінг в українську валюту - гривню) по 13 жовтня 2015 року в сумі 72702,00 грн.

(126000,00х1,010%х1,004%х1,008%х1,029%х1,024%х1,019%х1,030%х1,310%х1,053%х1,108%х1,140%х1,022%х1,004%х0,990%х0,992%х1,023%х0,987-126 000,00= 72702,00 грн.).

Оскільки договором позики встановлено строк повернення коштів, а саме до 01.03.2014 року, то відповідно 3% річних необхідно розраховувати за період з 01.03.2014 року по 13 жовтня 2015 року та відповідно стягнути 6666,22 грн.(1437,22+5220,00=6666,22 грн.).

За період з 01.03.2014 року по 26.05.2014 року прострочено 87 днів;

6000 а.ф.с.х3%:365х87х33,269грн.=1437,22 грн.

За період з 27.05.2014 року по 13.10. 2015 року прострочено 505 днів;

126000,00 грн.х3%:365х505=5220,00 грн.

(72 702,00+6 666,22=79 368,22 грн.).

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно з ОСОБА_4 необхідно стягнути в дохід держави 1666,73 грн. судового збору за подання ОСОБА_3 позову та апеляційної скарги (79 368,22 х1% + 79 368,22 х 110%х1%=1666,73).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача в користь позивачки суми боргу у розмірі 79 368,22 грн., а саме 72 702,00 грн. інфляційних та 6 666,22 грн. три проценти річних, а також в дохід держави 1 666,73 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 1; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) суму боргу у розмірі 79 368,22 грн. (сімдесят девять тисяч триста шістдесят вісім гривень 22 копійки).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1666,73 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят шість гривень 73 копійки) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_5