Справа № 308/6291/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2016 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., при секретарі судового засідання Гайданці Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2016 року відкрито провадження у цивільній справі №308/6291/16-ц за вказаною позовною заявою.

20 жовтня 2016 року через канцелярію суду зареєстровано заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухому майно відповідача, що знаходиться у її приватній власності та грошові кошти в межах суми позову.

В обґрунтування заяви представник позивача позивач вказує на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 2 червня 2014 року, який зареєстровано в реєстрі правочинів за № 980. Відповідно до даного договору позивач - позикодавець надала в борг відповідачці грошові кошти в сумі 212 904 гривень строком на один рік, починаючи з 2 червня 2014 року. Згідно з п. 2 «б» вказаного договору позики, відповідачка зобовязалась повернути позичені гроші не пізніше 1 червня 2015 року. До спливу строку надання позики борг відповідачкою сплачений не був і до сьогоднішнього дня гроші не повернуті.

В добровільному порядку врегулювати спір сторонам не вдалося, відповідач позовні вимоги не визнає.

Зазначає, що на даний час позивач має підстави побоюватись, що відповідач не має наміру взагалі повертати позичені гроші і з метою ухилення від відповідальності може розпорядитися майном та грошима, що знаходиться в неї на праві власності та відчужити його на користь інших осіб для ухилення від виконання взятого на себе зобовязання, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому, а тому просить суд вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача - ОСОБА_3, що знаходиться у її приватній власності. та грошові кошти в межах суми позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 151, 153 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої статтею 124 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

З матеріалів позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем умов договору позики від 02.06.2014 року.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а про вжиття заходів забезпечення позову, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому згідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову як обґрунтована підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що між сторонами виник спір про стягнення суми 212904,00 грн., спір розглядається в суді, відповідачем не виконуються зобовязання, передбачені цим договором, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є підставною.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходить із того, що у випадку підставності позовних вимог, можуть виникнути обєктивні перешкоди у виконанні рішення суду, якщо відповідач протягом судового розгляду вчинить дії по відчуженню майна та грошей на користь третіх осіб.

Таким чином, з метою охорони матеріально-правових інтересів позивачів та виключення можливості невиконання рішення суду за результатами судового розгляду даної справи у контексті з положеннями ст. 1 ЦПК України, заяву слід задовольнити.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 153 ЦПК України, за якими у разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання, орган державної виконавчої служби належить зобовязати надіслати суду повідомлення про виконання ухвали.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208-210, 294, 296 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, наклавши арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача - ОСОБА_3, що знаходиться у її приватній власності та грошові кошти в межах суми позову 235349,00 грн. до вирішення справи по суті.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк предявлення ухвали до виконання протягом року з наступного дня після її постановлення.

Копію ухвали надіслати заявнику негайно після її постановлення, а особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвалу суду для виконання надіслати до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, якому повідомити суд про виконання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4