Справа № 274/5699/15-ц Провадження № 2/0274/481/16
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
31.03.16 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У грудні 2015 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з вказаним позовом, у якому просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Від ОСОБА_4 заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило.
Судом з'ясовано, що ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Шашкевич, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ЕЛ № 070008 від 24.10.2003 р. про одруження, а. с. 8) ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житла за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Європейська (колишня К.Лібкнехта), 10, кв. 52, що підтверджується свідоцтвом від 23.01.2001 р. про право власності на житло, виданим Відділом житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області, двома свідоцтвами від 17.12.2014 р. про право на спадщину за законом (а. с. 7, 9, 10).
Адреса зазначеного житла з 04.05.2008 р. є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4, що підтверджується довідкою від 13.05.2015 р. № 1172 Приватного підприємства "Житлоремекс 2" та відомостями від 26.12.2015 р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а. с. 12, 23).
На момент реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня К.Лібкнехта), 10, кв. 52, ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ЕЛ № 070008 від 24.10.2003 р. про одруження та рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.01.2015 р. у справ № 274/5990/14-ц, яке 19.01.2015 р. набрало законної сили (а. с. 8, 11).
Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, Суд вважає, що право ОСОБА_4 на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Європейська (колишня К.Лібкнехта), 10, кв. 52 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї співвласника цього житла ОСОБА_1.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.01.2015 р. у справ № 274/5990/14-ц, яке 19.01.2015 р. набрало законної сили (а. с. 11).
Таким чином ОСОБА_4 перестав бути членом сім'ї ОСОБА_1.
Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Оскільки ОСОБА_4 перестав бути членом сім'ї співвласника житла за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Європейська (колишня К.Лібкнехта), 10, кв. 52, ОСОБА_1, то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням цим житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто ОСОБА_4 втратив право користування цим житлом.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім'ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири).
Доказів наявності такого договору не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
У позовній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять встановити порядок виконання рішення.
Згідно зі статтею 217 Цивільного процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Визначення порядку виконання рішення це встановлення у судовому рішенні конкретних заходів та дій, які слід вчинити державному виконавцеві у разі, якщо рішення не буде виконано добровільно. Порядок виконання включає в себе визначення заходів виконання, строку вчинення дій або утримання від них, покладення обов'язку вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Суд зазначає, що виконання цього рішення не потребує вчинення ОСОБА_4 будь-яких дій, а відтак відсутня потреба у примусовому виконанні цього рішення державним виконавцем, що, в свою чергу, виключає необхідність та можливість визначення порядку його виконання.
За таких обставин Суд вважає, що у задоволенні клопотання про визначення (встановлення) порядку виконання рішення необхідно відмовити.
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 208, 209, 212 215, 217, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Відмовити у задоволенні клопотання про визначення (встановлення) порядку виконання рішення.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня з дня його проголошення;
апеляційна скарга на рішення може бути подана також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки;
особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії;
рішення може бути переглянуто Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Корбут