АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1937/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2755/16Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення процентів по банківському рахунку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 40449,43 грн. пені, 51121,07 грн. інфляційних втрат та 12760,64 грн. трьох відсотків річних, а всього 104 331,14 грн. за неналежне виконання грошового зобовязання.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що в липні 2014 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку. На виконання домовленостей банк емітував та видав йому банківську пластикову картку MasterCard «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року.

Вказував, що з 24 червня 2015 року банк перестав виконувати взяті на себе за договором зобовязання.

10.03.2016 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року, договір банківського карткового рахунку за кредитною пластиковою карткою типу «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року розірвано, стягнуто з відповідача на його користь 594 844,50 грн. заборгованості за договором; 19035,02 грн. пені, 2776,64 грн. інфляційних втрат, 1564,52 грн. 3 % річних.

Зазначав, що вказаним рішенням пеня, інфляційні витрати та три відсотки річних стягнуті за період з 11 вересня 2015 року по 12 жовтня 2015 року, а тому, звертаючись до суду із позовом, просить стягнути їх за період з 12 жовтня 2015 року по 17 травня 2016 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 40449,43 грн. пені, 51121,07 грн. інфляційних втрат, 12760,64 грн. - трьох відсотків річних, а всього 104 331,14 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в липні 2014 року ОСОБА_3 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку. На виконання домовленостей банк емітував та видав ОСОБА_4 банківську пластикову картку MasterCard «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року.

При спробах здійснити операції з переказу особистих коштів, система безготівкових платежів повідомила позивача про те, що рахунок заблоковано.

08.09.2015 року ОСОБА_4 поштою направив на адресу банку письмову заяву про розірвання договору банківського рахунку та вимогу про повернення належних йому грошових коштів. Вказану вимогу банк отримав 10.09.2015 року.

Листом від 22.01.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20150914/430 банк повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його вимог.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року, договір банківського карткового рахунку за кредитно пластиковою карткою типу «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 - 594 844,50 грн. заборгованості за договором; 19 035,02 грн. пені, 2 776,64 грн. інфляційних втрат, 1564,52 грн. 3 % річних.

На час ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем не виконано покладені на нього рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року зобовязання, грошові кошти позивачві не повернуті.

Встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2016 року, що набрало законної сили, з ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто пеню, інфляційні втрати та 3 відсотки річних за період з 11.09.2015 року по 12.10.2015 рік у межах сум заявленого позову.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.п. 32.1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0.1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконало свої договірні зобовязання, а тому з банку підлягають стягненню грошові кошти за період, що не охоплювався рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2016 року, що набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення можливості стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період, що передує набранню законної сили рішення суду про розірвання договору банківського рахунку.

При цьому, апелянтом не заперечується, що банк не виконав належним чином свої договірні зобовязання, виплату пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час, що передував розірванню договору не здійснив.

Ст. 625 ЦК України та ст. п.п. 32.1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлює відповідальність банку боржника за прострочення виконання ним грошового зобовязання.

При цьому, вказані норми передбачають стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь період прострочення виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, а також обставин, що були встановленні рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2016 року, що набрало законної сили, період прострочення виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» взятих на себе зобовязань за договором банківського рахунку становить з 11 вересня 2015 року по 17 травня 2016 року (момент розірвання договору).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з банку пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь період прострочення виконання зобовязання.

Доводи апелянта про необхідність звільнення банку від цивільно-правової відповідальності за порушення ним взятих на себе зобовязань є неспроможними.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтом не наведено.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

ОСОБА_5

З ОРИГІНДАОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1