Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмили Анатоліївни, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання виконавчого напису недійсним, визнання права власності на спадкове майно та витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_8, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 червня 2012 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. вчинила виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 неповернені в строк до 2 березня 2012 року грошові кошти за договором позики від 2 березня 2011 року у розмірі 738 168 грн. 90 коп. Вважала вказаний виконавчий напис недійсним, оскільки нотаріус його вчинила не маючи підтвердження отримання боржником ОСОБА_9 письмової вимоги, яку він не міг отримати у зв'язку з тим, що 3 вересня 2011 року він помер, а також не маючи підтверджень про безспірність суми боргу. Зазначала, що вона перебувала з ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1969 року по день його смерті. На підставі договору купівлі-продажу від 19 червня 2008 року ОСОБА_9 придбав нежилі приміщення загальною площею 155,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А). Оскільки зазначене майно придбано під час перебування у шлюбі, тому воно є спільним майном подружжя і після смерті ОСОБА_9 вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак вона не може оформити спадщину у зв'язку з тим, що в неї відсутні правовстановлюючі документи про належність вказаного майна спадкодавцеві, оскільки на підставі виконавчого напису нотаріуса Пісарева Л.Г. набула право власності на зазначені нежилі приміщення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати недійсним виконавчий напис нотаріуса від 12 червня 2012 року, визнати за нею право власності на нежилі приміщення загальною площею 155,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А) у порядку спадкування за законом, а також витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 жотвня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, дійшов до вірного висновку про те, що позивачкою, як спадкоємцем після смерті чоловіка - ОСОБА_9, особисто отримано лист, надісланий їй приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. щодо виконання зобов'язання за договором позики, укладеним за життя її чоловіком з ОСОБА_6, в якому також містилося попередження про звернення стягнення на спірне нерухоме майно, яке передано в іпотеку за згодою позивачки, у разі невиконання цього зобов'язання. При цьому суди вірно вважали, що оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, до складу якої входило також боргове зобов'язання, вона фактично замінила боржника у цьому зобов'язанні та має нести відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6-18цс13, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

При цьому неоформлення свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а, відтак, не є підставою для припинення іпотеки. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 14 травня 2014 року № 6-42цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Отже, оскільки позивачка не виконала цю вимогу щодо виконання зобов'язання за договором позики, нотаріусом відповідно до вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого право власності на предмет іпотеки правомірно перейшло до ОСОБА_6 та у подальшому відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору іпотеки відчужено ОСОБА_7

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

В.А. Черненко