Ухвала

іменем україни

13 жовтня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Висоцька В.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду

м. Києва від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 8 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Донська Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська Ірина Олексіївна, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору нікчемним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування держаної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та виселення,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про відстрочку виконання рішення апеляційного м. Києва від 13 лютого

2014 року до набрання законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків правочину.

В обґрунтування заяви зазначала, що у зв'язку з відсутністю іншого житла, фінансовими труднощами на даний момент у нею немає можливості виконати вище наведене рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня

2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду

м. Києва від 8 вересня 2016 року, в задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Як убачається з обставин справи, рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, її неповнолітнього сина ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року відстрочено виконання вказаного рішення в частині виселення

ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення апеляційного м. Києва від 13 лютого

2014 року, суди правильно застосували положення ст. 3 ЦК України, ст. 373 ЦПК України та прийшли до вірного висновку, що вимоги заявника в повторній заяві про відстрочку виконання рішення є порушенням принципів, закріплених у ст. 3 ЦК України та вимог щодо наявності поважних причин для відстрочки виконання рішення суду, а викладені у заяві підстави для відстрочення виконання рішення не є такими, що є винятковими та перешкоджають виконанню рішення суду з урахуванням конкретних обставин справи. Суд вірно зазначив, що ураховуючи значний проміжок часу з дня набранням рішенням законної сили 13 лютого 2014 року, що є достатнім для організації боржниками виконання рішення суду, обов'язковість якого встановлена законом (ст.124 Конституції України, ст.14 ЦПК України) є підставою для забезпечення прав і законних інтересів стягувачів і боржників у даній справі.

Із матеріалів касаційної скарги, ухвалених судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Донська ТетянаОлександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська Ірина Олексіївна, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору нікчемним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування держаної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та виселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.С.Висоцька