Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/175/16-ц Головуючий у 1-й інст. Михалюк О. П.
Категорія 39 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, застосування наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на ? частину спадкового майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначила, що її чоловіком ОСОБА_3 у 1951 році був збудований будинок № 9 по вул. Пашкевича в м. Баранівка. У зв'язку з тим, що вони з чоловіком мали похилий вік, хворіли, потребували стороннього догляду та допомоги, доглядати їх погодилася сестра позивача ОСОБА_2, за умови, що житловий будинок залишиться їй у власність. 01.04.2011 року ОСОБА_3 склав заповіт на користь відповідача, а вона після смерті чоловіка, вважаючи, що досягла домовленості про здійсненню за нею догляду відповідачем, 10.01.2012 року відмовилася від прийняття спадщини на частину домоволодіння. Відповідач, отримавши свідоцтво про право на спадщину, в серпні 2013 року виїхала в Росію, залишивши її без догляду, таким чином свою обіцянку не виконала. Просила визнати її відмову від прийняття спадщини від 10.01.2012 року недійсною, оскільки вона вчинена під впливом помилки, застосувати правові наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину та визнання за нею права власності на ? частину спадкового майна, а саме, житлового будинку № 9 по вул. Пашкевича в м. Баранівка.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Судом не враховано, що відмова від прийняття спадщини була нею вчинена внаслідок помилки.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.07.1975 року перебувала в зарестрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 7). Останній помер 16 липня 2011 року (а.с. 48).

ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями в м. Баранівка, вул. Пашкевича (бувша вулиця Червоноармійська) за № 9 та земельна ділянка за цією ж адресою.

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів житловий будинок та земельну ділянку площею 0.0780 га за № 7 по вулиці Пашкевича (Червоноарміська) ОСОБА_2 та поклав на неї обов'язок надати проживання в даному будинку і користування ним до смерті ОСОБА_1 (а.с.10).

10.01.2012 року позивач звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_4 із заявою, в якій зазначила, що повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, за власним волевиявленням відмовляється від належної їй обов'язкової частки у спадщині, яка залишилася після померлого 16.07.2011 року чоловіка ОСОБА_3 Їй нотаріусом роз'яснено, що ця заява може бути нею відкликана протягом строку встановленого для прийняття спадщини. На заяві є особистий підпис ОСОБА_5 (а.с.11).

16.02.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 на ім»я ОСОБА_2 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого - зазначений житловий будинок та земельну ділянку (а.с.12,13).

У відповідності до положень ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз»ясненнями п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, позивачем не доведено, що на момент її відмови від спадщини мала місце помилка відносно природи правочину або прав та обов»язків сторін.

Як вбачається із самого тексту заяви про відмову від спадщини, ця відмова є безумовною та беззастережною, позивачу роз»яснено порядок її відкликання.

Твердження позивача про те, що між нею та відповідачем була досягнута домовленість про те, що остання бере на себе зобов»язання по догляду та утриманню ОСОБА_1, будь-якими належними доказами не підтверджені. Крім цього, помилка позивача відносно цієї обставини, може вважатися лише помилкою щодо мотивів правочину, а тому не є підставою для визнання правочину недійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність вимоги щодо визнання відмови від прийнятя спадщини недійсною.

Оскільки інші позовні вимоги є похідними від даної, суд обгрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді