Справа № 2/243/3436/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

При секретарі Останькович А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОАЛЬЯНС ГРУП про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки й середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки й середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 01.05.2014 року його було прийнято на роботу у ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП машиністом котлів 5 розряду (наказ № 135-14-квід 30.04.2014 року). 25.05.2016 року він звільнився з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ № 611-16-к від 25.05.2016 року), що підтверджується записами у трудовій книжці. За період його роботи з 01 травня 2016 року по дату його звільнення заробітна плата не була виплачена. Таким чином, роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок (виплата всіх належних йому сум), а саме: заробітна плата з 01.05.2016 року по 25.05.2016 року та грошова компенсація за невикористані дні відпусток. Крім цього, у звязку із вказаною затримкою та відповідно до ст. 117 КЗпП України роботодавець зобовязаний сплатити середній заробіток за весь час затримки. У звязку з наведеним просить суд стягнути на свою користь з ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП невиплачену заробітну плату за період з 01 травня 2016 року по 25 травня 2016 року, компенсацію за невикористані відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17988,12 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с. 23), підтвердив заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, в якій також просила суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обємі. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України.

Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, а саме з 01.05.2014 року по 25.05.2016 року працював у ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП машиністом котлів 5 розряду, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с.4-5). Відповідно до наказу № 611-16-к від 25.05.2016 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Вирішуючи питання стосовно стягнення заробітної плати, суд приходить до переконання у необхідності задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що довідку про заборгованість по заробітній платі сторони надати не можуть з обєктивних причин.

Як на доказ заборгованості із заробітної плати позивач послався на довідку Форми ОК -5 індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України, видану Слов»янським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України від 09.08.2016 року, яка містить інформацію про суму заробітку для нарахування пенсії та позначку про сплату страхових внесків. (а.с.6-7)

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1 Закону України № 2464-VI від 8 липня 2010 року (з наступними змінами) «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI від 8 липня 2010 року) Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України вказаного Закону Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI від 8 липня 2010 року визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Частиною 2 ст. 24 Закону № 2464-VI від 8 липня 2010 року визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком

України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Отже, інформація з Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування є офіційною інформацією, сформованою на підставі бухгалтерських та інших документів відповідача, тому є достовірною.

Згідно із статтями 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.2 розділу III Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Управління Пенсійного фонду України 18 червня 2014 р. №10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 р. за №785/25562 індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 або додатком 2 до цього Положення. Додатком 1 до Положення встановлена форма ОК -5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», в яку вносяться відомості з Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування про страхувальника та застраховану особу, зокрема, відомості про суми заробітку застрахованої особи для нарахування пенсії та страхових внесків.

Довідка Форми ОК - 5, надана позивачем, містить інформацію про суми заробітку для нарахування пенсії та про сплату страхових внесків за період, у який, як зазначає позивач, йому нарахована, але не виплачено заробітну плату, тобто містить інформацію щодо предмету доказування, отже є належним доказом. Довідка отримана позивачем без порушення порядку, встановленого законом, отже є допустимим доказом.

Згідно із ч.1 ст. 94 заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Враховуючи, що відповідач не надає жодних доказів виплати позивачу заробітної плати за травень 2016 року, а позивач довів, що заробітна плата за ці місяці відповідачем йому була нарахована, але не виплачена, що підтверджується зазначенням у довідці Форми ОК-5 станом на 09.08.2016 року відомостей про розмір нарахованої заробітної плати та про відсутність перечислення страхових внесків за цей період, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, за період з 01 травня 2016 року по 25 травня 2016 року, у сумі 4446 грн. 75 коп. за відрахуванням при виплаті обовязкових податків та платежів.

Суд не є органом, уповноваженим на справляння і сплату податків та обовязкових платежів, тому слід стягнути нараховану суму без їх утримання, що не є виходом за межі позовних вимог, оскільки позовною вимогою є стягнення саме заборгованості із заробітної плати.

Відповідні розяснення надані у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня

1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, розяснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Вирішуючи питання стосовно компенсації за невикористану відпустку, суд приходить до наступного.

Необхідність виплати грошової компенсації за невикористану відпустку обумовлена КЗпП України та Законом України «Про відпустки».

Статтями 83 Кодексу законів про працю України, 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 96 р. № 504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Отже, скільки би працівник не працював, він має право на грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки.

Згідно до ст. 159 ЦПК України, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

За змістом положень норм чинного трудового законодавства обов'язок ведення кадрової та бухгалтерської документації покладено саме на роботодавця і саме він у розумінні ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України може надати такі документи в якості доказів у справі.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, наприкінці квітня 2016 року ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП, яке здійснювало свою виробничу діяльність за адресою: вул. Свободи, 85 в місті Словянську Донецької області, зазнало рейдерського захоплення сторонньою фірмою ТОВ «СФС Трейд», та немає доступу до кадрової, бухгалтерської та іншої документації ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП, не володіє активом ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП до теперішнього часу. За зазначеними фактами порушені кримінальні провадження, в яких ТОВ АГРОАЛЬЯНС ГРУП є потерпілою стороною, копії Витягів з ЄРДР додаються до цього заперечення: ЄРДР № 0001592 від 06.06.2016 року за ч.1 ст.206 КК України та ЄРДР № 0001593 від 06.06.2016 року за ч.1 ст.206-2 КК України.

На теперішній час в судовому засіданні не є можливим встановити наявність чи відсутність невикористаних ОСОБА_1 щорічних відпусток, за які роки, якою тривалістю та режимом оплати, отже не є можливим встановити в дійсному судовому засіданні і розміри таких компенсацій.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому статтями 132, 133, 140 та частиною четвертою статті 191 ЦПК, суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання стосовно стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку у необхідності відмовити позивачу у задоволенні позову з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при

відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ Оплата праці указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України, обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються Главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-948цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суддів.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 20 вересня 2016 року вих. № 1024/ 12.1-21 засвідчено настання обставин непереборної сили: станом на 15 вересня 2016 року керівництво та працівники ТОВ "АГРОАЛЬЯНС ГРУП" не мають безперешкодного доступу до виробничих потужностей, що знаходяться за адресою: м. Словянськ, вул. Паризької Комуни 21В, документів первинного бухгалтерського обліку, особових справ працівників, технічної документації, приладів обліку електричної енергії тощо.

Зазначені вище правопорушення (захоплення підприємств, протиправні дії третіх осіб) за фактичної відсутності можливості вільного та безпечного пересування та здійснення господарської діяльності за своїм характером не залежить від ТОВ "АГРОАЛЬЯНС ГРУП" та мають ознаки форс-мажорних, тобто є непередбаченими, знаходяться поза контролем і унеможливлюють для ТОВ "АГРОАЛЬЯНС ГРУП" своєчасне та в повному обсязі виконання податкових зобовязань, зобовязань щодо додержання законодавства України про працю тощо.

На момент видачі висновку Донецькою торгово-промисловою палатою обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Отже, вина ТОВ "АГРОАЛЬЯНС ГРУП", яка є основною умовою відповідальності за ст.117 КЗпП України відсутня, що виключає можливість відповідальності за несвоєчасну виплату невиплату належних працівникові сум при звільненні.

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОАЛЬЯНС ГРУП" на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.9,263,617 ЦК України, ст.ст. 4,83,116,117 КЗпП України, Законом України Про оплату праці, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОАЛЬЯНС ГРУП про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки й середнього заробітку за час затримки розрахунку частково задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОАЛЬЯНС ГРУП (), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Федора Кричевського, 19, кім. 2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі без утримання податку й інших обовязкових платежів, за період з 01 травня 2016 року по 25 травня 2016 року, у сумі 4446 (чотири тисячі чотириста сорок шість) грн.. 75 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОАЛЬЯНС ГРУП (), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Федора Кричевського, 19, кім. 2, на користь держави у

розмірі 551 грн. 20 коп. на р/р 0075, отримувач коштів Словянське УК/Словянськ/2203001, код отримувача (ЄДРПОУ)-37803368, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, код класифікації доходів бюджету 22030001.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3