Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі - ТОВ «Рада» звернулось до суду зі скаргою, в якій просило скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 17 серпня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження.

Заявник посилався на те, що 17 серпня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві МедведєвоюО.О. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 16 березня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі за заявою ТОВ «Рада» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості з квартирної плати та комунальним послугам.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови була відсутність у судовому наказі ідентифікаційного номера боржника.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, у задоволенні скарги ТОВ «Рада» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Рада», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, постановити нову увалу, якою скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги ТОВ «Рада», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутність у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номера боржника свідчить про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону, є правомірною.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та зазначив, що дії державного виконавця є правомірними, а постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження - законною.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, від 25 червня 2014 року у справі №6-62цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Погодившись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не перевірив, чи мав можливість стягувач отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, а також наявність такої можливості у державного виконавця.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню за направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик