СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2271/15-ц
Провадження № 2/306/97/16
Рядок статзвіту № 43
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2016 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі :

головуючого - судді : Вінер Е.А.

з секретарем : Фалес Л.І.

позивача : ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

адвоката відповідача : ОСОБА_3

представника служби в справах дітей ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сваляві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про виселення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку посилаючись на те, що він володіє житловим будинком в с. Яківське,59, Свалявського району. Разом з ним житловому будинку проживають його дочка ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Позивач вважає, що відповідач порушує правила співжиття, веде аморальний спосіб життя, постійно принижує його, заважає йому проживати своїм життям, навіть неповнолітні діти відповідача образливо розмовляють з позивачем. Відповідач зловживає алкогольними напоями,часто влаштовує сварки та бійки, принижує його перед сусідами. Для свого захисту він неодноразово викликав працівників міліції, відповідач не приймає жодної участі в утриманні житлового буджинку, його ремонті, оплаті послуг. В добровільному порядку відповідач відмовляється звільнити займане приміщення та продовжує проживати в житловому будинку позивача, а тому він просить виселити ОСОБА_5 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з житлового будинку № 59 села Яківське Свалявського району Закарпатської області.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити. Пояснив, що відповідач порушує правила співжиття та постійно принижує ОСОБА_1.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що він не хоче аби його дочка з дітьми проживала в його будинку так як вони постійно ображають та принижують його.

Адвокат відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення та пояснив, що позивач добровільно впустив ОСОБА_5 з дітьми до будинку проживати після розлучення чоловіка. Відповідач теж має право проживати в будинку, оскільки там народилася.

Судом за правилами статті 35 ЦПК України було залучено до участі в справі Службу в справах дітей Свалявської районної державної адміністрації.

Представник служби в справах дітей Свалявської РДА в судовому засіданні пояснила, що з позивачем було проведено бесіду для захисту інтересів дітей , оскільки вони мають право на користування житлом в с.Яківське, 59 Свалявського району. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини які повинні регулюватися нормами Житлового кодексу України.

В інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за правилами ст. 39 ЦПК України ОСОБА_5 визнано їх законним представником.

Законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в будинку разом з дітьми понад шість місяців, батько особисто приїхав і забрав її з дітьми проживати до будинку в с.Яківське Свалявського району.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його дідусем та він сам прийшов за ними в с.Солочин, де вони тимчасово проживали і забрав їх додому, в будинку дідуся в с. Яківське, 59 Свалявського району він проживає шість місяців разом з матірю та сестрами.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що з дружиною вони розлучилися, оскільки вона зловживає алкогольними напоями, він вигнав дружину з будинку, проте дітей не виганяв.

Згідно ст.156 ЖК Української РСР члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 160 ЖК Української РСР члени сімї наймача , які проживають разом з ним у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності , користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки , що випливають з договору найму .

Статтею 161 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї,які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом .

Отже доказуванню підлягає як факт наявності самої протиправної систематичної поведінки відповідача, так і той факт, що до нього попередньо вживались заходи, попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями органу місцевого самоврядування, а також заходи громадського впливу.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень.

При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу, але вона знов чинила такі дії.

Таким чином законодавством встановлений чіткий порядок для виселення інших осіб, які проживають разом з власниками житла.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як з'ясовано в судовому засіданні, між сторонами виникають періодично конфліктні ситуації. Але, сама по собі наявність періодичних неприязних, конфліктних відносин між сторонами по справі не може бути безумовною підставою для виселення відповідача і не має законних підстав виселяти її з вищевказаного будинку та її неповнолітніх дітей.

Посилання позивача на аморальну поведінку, постійні приниження, образливі чіпляння , влаштовування сварок судом до уваги не приймається, оскільки позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами цей факт.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість та не доведеність позовних вимог щодо виселення відповідача та її неповнолітніх дітей, оскільки позивачем не доведено, що вони систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують не за призначенням.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 39, 57, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 156, 160, 161 ЖК Української РСР, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» , суд

Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення з житлового будинку №59 села Яківське Свалявського району Закарпатської області відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга про апеляційне оскарження рішення суду подається до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд Закарпатської області.

СУДДЯ СВАЛЯВСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ: ОСОБА_10