У Х В А Л А

11 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання трудового договору розірваним, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, заборгованості з оплати надурочних робіт, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати доходів, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року та ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини третьої статті 38, статей 83, 110, 116, 117 КЗпП України, частини п'ятої статті 24 Закону України «Про оплату праці», статті 24 Закону України «Про відпустки», пункту 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року;

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, зокрема, частини четвертої статті 61 ЦПК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини третьої статті 38 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2011 року, 15 січня 2013 року, 20 лютого 2014 року, 14 січня та 26 березня 2015 року, 20 січня 2016 року, судові рішення Верховного Суду України від 5 грудня 2002 року, 11 вересня 2008 року, 30 грудня 2009 року, 22 травня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що порушень трудового законодавства з відповідачем не було допущено, що підтверджується довідкою про заробітну плату ОСОБА_4, відомостями про нарахування обов'язкових платежів за 2012 рік, актами про відмову ОСОБА_4 від підписання відомостей про отримання заробітної плати, листом Управління Пенсійного фонду України від 4 вересня 2013 року, власноручно написаною ОСОБА_4 звіркою щодо отримання належних до сплати сум, та копією постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 8 травня 2013 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 41 КЗпП України закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказаною постановою, яка має преюдиційний характер, було встановлено, що заробітна плата за січень-жовтень 2012 року ОСОБА_4 нараховувалась та виплачувалась, але остання від підпису про її отримання у відомостях відмовлялась.

Крім того, у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також було відмовлено, адже з дня звільнення ОСОБА_4 роботодавець вживав усіх можливих заходів для забезпечення її прав на проведення повного розрахунку при звільненні, що підтверджується листами, адресованими ОСОБА_4, згідно з якими протягом жовтня-грудня 2012 року ОСОБА_5 неодноразово та належним чином повідомляв ОСОБА_4 про необхідність з'явитись на підприємство для отримання належних до сплати сум та упорядкування трудових відносин.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову в частині видачі трудової книжки, суди попередніх інстанцій виходили з того, що трудовий договір між сторонами було зареєстровано в Ужгородському міському центрі зайнятості та до її трудової книжки було внесено відповідні відомості про прийняття на роботу. Однак, позивачем не було надано доказів того, що запис про прийняття на роботу було зроблено відповідачем та те, що трудова книжка знаходиться у нього.

Ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 грудня 2002 року, що надана заявником для порівняння, якою судове рішення суду першої інстанції скасовано, а справа передана на новий розгляд, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

В ухвалах колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2008 року та 30 грудня 2009 року, що надані заявником як приклади, зазначено, що у відповідача була заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2011 року, що надана заявником для порівняння, відмовлено у відкритті касаційного провадження. У рішенні суду апеляційної інстанції в цій справі зазначено, що відповідач не пояснив чому заробітна плата за липень 2010 року видавалася позивачеві нібито за касовим ордером.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2013 року, що надана заявником як приклад, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. У цьому рішенні суду апеляційної інстанції вказано, що позивач не отримувала заробітної плати за січень 2011 року та не підписувала жодних видаткових документів на заробітну плату.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2014 року, що надана заявником для порівняння, зазначено, що відповідачем не вівся облік виконуваної працівниками роботи у встановленому порядку, не велися табелі обліку використання робочого часу, були відсутні розрахунково-платіжні відомості про отримання позивачем відпускних за весь період роботи, які їй не виплачувались, а відпустки не надавались.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, що надана заявником як приклад, вказано, що відповідач не довів належними та допустимими доказами виплату позивачам заробітної плати у встановленому законодавством про працю порядку та розмірах.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, що надана заявником для порівняння, установлено, що відповідач не забезпечив позивача належними умовами для праці та своєчасно не проводив оплату праці.

З огляду на викладене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства. Крім того, норми права, закріплені у частині четвертій 61 ЦПК України, які були застосовані судом касаційної інстанції при постановленні ухвали від 27 квітня 2016 року, судом касаційної інстанції до спірних правовідносин не застосовувались.

Ураховуючи наведене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року, що надана заявником для порівняння, указано, що мало місце порушення умов виплати заробітної плати.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання трудового договору розірваним, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, заборгованості з оплати надурочних робіт, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати доходів, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко Я.М. Романюк