Справа № 755/4193/16-ц С
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача -ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 5 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скринник Сергій Миколайовича про стягнення суми авансу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми авансу. Посилався на те, що 5 травня 2015 року між ним і відповідачем було укладено попередній договір, за умами якого вони домовилися до 22 червня 2015 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору він передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 66000 грн., що еквівалентом 3000 доларів США. Оскільки основний договір укладений не був з вини відповідача, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, позивач вважає, що передана відповідачу сума в розмірі 3000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу в подвійному розмірі в сумі 162000 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення суми авансу відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що саме з вини позивача не було укладено основний договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,0666 га, цільове призначення для ведення садівництва, у нотаріальній формі, на умовах, визначених попереднім договором, а тому сума отримана ОСОБА_4 під час укладення попереднього договору не підлягає поверненню позивачу.

Проте за такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом установлено, що 5 травня 2015 року між сторонами було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М. Згідно з п.1 указаного договору сторони зобов'язалися у майбутньому, в строк до 22 червня 2015 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1.

Крім того, судом установлено, що при підписанні попереднього договору ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 3000 доларів США на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору (п.2.5).

Відповідно до п.2.12 попереднього договору, у разі, якщо власник буде відмовлятися (ухилятися) від укладення договору купівлі-продажу у визначений у цьому договорі термін та на вищезазначених умовах, він зобов'язується повернути покупцеві отриманий від нього аванс, а також сплатити штраф у розмірі суми авансу, переданого за цим попереднім договором. У разі, якщо покупець буде відмовлятися (ухилятися) від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, він не буде витребовувати від власника повернення переданого йому авансу, який залишається у власника як сплачений в його інтересах штраф.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідач вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_6 відповідачу сума в розмірі 3000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу, тому висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення авансу за попереднім договором є помилковим.

Що стосується вимог ОСОБА_6 про стягнення суми штрафу, то в цій частині позовні вимоги є недоведеними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_4 від укладення основного договору ні позивачем, ні його представником у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надано.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що між сторонами попереднього договору існувала усна домовленість про відтермінування строку укладення основного договору, який було визначено в попередньому договорі. А тому, складений ОСОБА_8 та ОСОБА_9 акт від 22 червня 2015 року (а.с.8) не дає підстав уважати, що основний договір в цей день не був укладений у зв'язку з відмовою продавця від його укладення.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія виходить із того, що між сторонами існували договірні відносини, а також що ні нормами цивільного права, що регулюють спірні правовідносини, ні умовами попереднього договору не передбачено такого виду відповідальності як відшкодування моральної шкоди, а тому правові підстави для задоволення цих вимог відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає, що не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на оплату правової допомоги в сумі 12000 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні документальне підтвердження та розрахунок витрат на правову допомогу. Наданий позивачем до матеріалів справи договір, укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_3, а також розписка останнього про отримання від ОСОБА_6 12000 грн. за надання правової допомоги та юридичного супроводу по справі, не дають підстав вважати такі витрати доведеними.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суми авансу в розмірі 76980 грн. ( 3000 доларів США х 25,66 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6, - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму авансу в розмірі 76980 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 769 грн.80 коп., а всього 77749 грн.80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: