Справа №705/360/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Годік Л.С.

при секретарі Музичук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної злочином,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної злочином. Свій позов мотивувала тим, що відносно ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа за ст. 296 ч. 4 КК України та він був притягнутий до кримінальної відповідальності. Розгляд справи затягнувся і 29 квітня 2011 року Уманський міськрайонний суд виніс постанову по кримінальній справі № 1-19-2011 р., у відповідності до якої визнав ОСОБА_2 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України, віднісши його у відповідноті до ст. 12 КК України до категорії тяжких, але, враховуючи, що з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років у разі вчинення тяжкого злочину, звільнив його від кримінальної відповідальності в звязку з закінченням строків давності. Її цивільний позов про стягнення з ОСОБА_2 заподіяної їй моральної шкоди, було залишено без розгляду та було рекомендовано звернутися до суду з даного приводу в порядку цивільного судочинства.

Неправомірними, суспільно небезпечними діями ОСОБА_2 їй, а також її родині було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у їхньому житті: щоденні думки і спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків, психологічний дискомфорт, періодична відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, реакції замикання, почуття обурення, побоювання щодо майбутнього стану здоровя як свого, так і членів її сімї, оскільки вона являється інвалідом 3-ї групи, а її чоловік інвалідом 2-ї групи.

В момент отримання повідомлення про те, що сину проломили голову, вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, обурення, тривоги, страху.

В подальшому вона була змушена проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, витерплювати болісне лікування. В період стаціонарного лікування потребувала зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувалася як джерело клопоту та обмежень для членів її сімї. Порушився її нормальний спосіб життя, що також є у безпосередньому причинному звязку із скоєним відносно її сина злочином. Дотепер продовжуються проблеми зі здоровям у вигляді порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, чутливості, реакції замикання, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання.

Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які потягли за собою смерть її неповнолітнього сина, відповідальність за які передбачена ст. 121 ч. 2 та ст. 296 ч. 4 КК України їй були заподіянні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи їх характер та обсяг, підлягають відшкодуванню винними у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 просив не предявляти позов до суду, оскільки зобовязався виплатити цивільний позов у добровільному порядку. Через її представника ОСОБА_2 виплатив 1900 грн., останній платіж у серпні 2013 року, після чого зник. Під час чергового виклику до суду по кримінальній справі відносно братів Кондратюк, розгляд якої триває по даний час, в якості свідка, ОСОБА_2 видав її представнику розписку, що він зобовязується виплатити всі кошти в повнму обсязі, але по даний час не виплатив. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила її задоволити. При цьому зазначила, що під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_2, останній визнав свою провину та визнав заявлений нею цивільний позов на суму 10 000 грн. моральної шкоди, однак дану суму коштів до цього часу сплатив частково в розмірі 1900 грн.. Пройшло багато часу з моменту події та вона весь цей час в звязку з погіршенням здоровя, що повязано з подією 20 серпня 2000 року, змушена була лікуватися, на що витрачала кошти, порушився нормальний спосіб життя, вона відчуває постійне зниження настрою, емоційне напруження, переживання. На даний час в країні все подорожчало, тому вважає, що сума яка нею була заявлена під час розгляду кримінальної справи є мізерною, тому просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 100 000 грн..

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Вказав, що визнає та зобовязується виплачувати ту суму, яка була заявлена позивачем під час розгляду кримінальної справи відносно нього, а саме суму в 10 000 грн. Моральну шкоду позивачеві він почав виплачувати та виплатив частинами 1900 грн., однак у звязку з важким матеріальним становищем припинив виплати. На даний час він працевлаштувався та відновить виплати позивачу.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_2 обвинувачувався за ч. 4 ст. 296 КК України, тобто в хуліганських діях, а не притягувався до кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень. На даний час в Уманському міськрайонному суді продовжується розгляд кримінальної справи відносно братів ОСОБА_4, які обвинувачуються по ст. 296 та ст. 121 КК України. Під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_2 свою провину по ч. 4 ст. 296 КК України визнав та визнав цивільний позов на суму 10 000 грн. та зобовязався виплатити дану суму, однак у звязку зі скрутним матеріальним становищем не зміг виплатити до даного часу всю суму. Вважає, що позов позивача на заявлену нею суму моральної шкоди в 100 000 грн. не обґрунтований.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Так в судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду від 29 квітня 2011 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (хуліганство) в звязку із закінченням строків давності(а.с. 3-4). Як вбачається з мотивувальної частини даної постанови ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю.

Як зазначили сторони в судовому засіданні, під час розгляду кримінальної справи позивачем заявлявся цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., яку ОСОБА_2 визнав та зобовязався виплатити, дане твердження підтверджується розпискою написаною власноручно ОСОБА_2 (а.с. 5).

Позивачем предявленні до відповідача вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн., яка полягає в тому, що позивач внаслідок події від 20.08.2000 року перенесла моральні страждання та стрес, що порушило її життєвий устрій, проходила лікування та на даний час та сума яку вона заявляла під час розгляду кримінальної справи є мізерною. При цьому не зазначила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязується довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що в позовній заяві про відшкодування моральної немайнової шкоди має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тому, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер правопорушення вчиненого ОСОБА_2, ступінь його вини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду завдану вчиненням злочину в сумі 10 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167, 1203 ЦК України, ст.ст. 3,10, 60, 61, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної злочином задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення.

Головуюча Л.С. Годік