Справа №664/4673/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Дніпровський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Решетова В.В.,

за участю секретаря Кліментовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання дій щодо списання коштів неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 19.12.2005 року. Позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 8000,00 гривень зі сплатою відсотків 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти, згідно встановленого графіку погашення.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк».

Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 30.09.2014 року заборгованість відповідача за Кредитним договором №б/н від 19.12.2005 року становить 14586,21 гривень. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання дій щодо списання коштів неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів, посилаючись на те, що вона була споживачем фінансових та банківських послуг, що надає ПАТ КБ «Приватбанк». У 2009 році вона оформила платіжну картку для отримання заробітної плати, також позивач вказує, що під час підписання заяви ніякої згоди на списанні коштів банку не надавала. В лютому 2014 року позивач за зустрічним позовом, перевіряючи залишок на рахунку дізналась, що банком були списані з її картки для отримання заробітної плати кошти в сумі 750,72 гривень. Тоді вона звернулась до працівників банку і закрила рахунок. Після чого в лютому 2015 року на закритий рахунок помилково була перерахована сума заробітної плати позивача за зустрічним позовом яка складає 2425,58 гривень, однак на вимогу позивача кошти так і не були повернуті. 19.03.2015 року позивач звернулась до Цюрупинського РВ УМВС та прокуратури Цюрупинського району із заявою про незаконне списання коштів, про що внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань. Також позивачем було направлено на адресу головного офісу ПАТ КБ Приватбанк в м.Дніпропетровськ претензію, відповідь на яку не отримала. Також позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що нарахована її заробітна плата була списана банком, вона була змушена позичати гроші, що принижувало її людську гідність, погіршення здоров'я, що спричинило моральних страждань. У зв'язку з цим позивач була змушена звернутись до суду із зустрічним позовом та просить суд визнати кредитний договір від 19.12.2005 року нікчемним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Визнати дії відповідача за зустрічним позовом зі списання грошових коштів з банківських рахунків такими, що порушують права споживача банківських послуг. Зобов'язати відповідача за зустрічним позовом повернути незаконно списані кошти та застосувати правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунок клієнта. Стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень, судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги за первісним позовом, уточнила їх, надала розрахунок суми заборгованості станом на 31.08.2015 року та просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 24205,25 гривень за кредитним договором №б/н від 19.12.2005 року, яка складається із: заборгованості за кредитом - 7528,80 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом - 16076,45 гривень; заборгованості за пенею та комісією - 600,00 гривень. А також судовий збір у розмірі 1218,00 гривень. Зустрічний позов представник ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала, заперечувала проти його задоволення та просила відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов не визнала, заперечувала проти задоволення заявлених вимог та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Заявлений зустрічний позов підтримала, змінила підставу заявлених нею позовних вимог, та просила задовольнити його з підстави неукладення нею кредитного договору із Банком, та просила визнати договір неукладеним (таким, що не відбувся). Зазначила, що картки зазначені позивачем в розрахунку заборгованості по кредиту в рамках договору №б/н від 19.12.2005 року: основна картка НОМЕР_1 та карта універсальна НОМЕР_2 - не видавались. А анкета - заява від 19.12.2005 року до розгляду цієї справи відношення не має. Позивач за зустрічним позовом також зазначає, що банком на підтвердження укладення кредитного договору не надано ані самого кредитного договору, ані умов, правил та тарифів, підписаних ОСОБА_1, тому позивач за зустрічним позовом вважає, що це свідчить про відсутність саме кредитних правовідносин та неукладення кредитного договору. Крім цього позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідно до умов договору на обслуговування її заробітної картки, укладеного з банком 23.01.2009 року, ОСОБА_1 заборонила банку проводити будь-які списання з вказаної заробітної картки, про що зроблено відповідні відмітки в договорі. Однак в порушення умов вказаного договору банком без її дозволу в період з 30.01.2013 року по 12.03.2015 року незаконно списано 5864,42 гривень. Частина вказаних коштів в сумі 1371,76 гривень зарахована на штрафний рахунок відповідно неіснуючого п.8.6 Умов (в редакції 2005 року), тобто в рахунок списання штрафі 500,00 грн+%. Також позивач за зустрічним позовом вважає ці дії банку неправомірними, а тому просила суд визнати їх неправомірними та порушуючими правила договору дії банку по списанню коштів із заробітної плати ОСОБА_1. Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 неправомірно списані кошти з її заробітної плати в сумі 5864,42 гривень та пеню у розмірі відсоткової ставки, що встановлена цим банком за короткостроковими кредитами, за кожний день, починаючи від дня незаконного списання до дня повернення. Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» понесені збитки в сумі 5000,00 гривень за неправомірне списання коштів із заробітної плати ОСОБА_1. Судові витрати покласти на ПАТ КБ «Приватбанк». У задоволенні первісного позову просила відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

Згідно частини 1ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судом встановлено, згідно Анкети-заяви, заповненої ОСОБА_1 19.12.2005 року, Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» надано їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 4000,00 гривень на карту НОМЕР_3 зі сплатою 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.16).

Позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк».

Однак із виписки по картці/рахунку НОМЕР_2, наданого ОСОБА_1, від 01.12.2015 року за період з 01.11.2005 року по 01.12.2015 року, вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» надано кредитний ліміт у розмірі 7530,00 гривень.

Наказом №С-89 від 24.05.2005 року Приватбанк - МКБ «Москомприватбанк» «Про впровадження спрощеної форми укладення Договору» затверджено спрощену форму укладення Договору, яка складається із: Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою; Заяви.

Станом на 31.08.2015 року, згідно розрахунку наданого представником ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором №б/н від 19.12.2005 року становить 24205,25 гривень, яка складається із:

- заборгованості за кредитом - 7528,80 гривень;

- заборгованості по процентам за користування кредитом - 16076,45 гривень;

- заборгованості за пенею та комісією - 600,00 гривень.

Судом встановлено відповідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.04.2015 року №20.1.0.0./7-20150401/4260, направленого ОСОБА_1, зазначено, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку. Договір складається з: Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів. Також вказано, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у мережі Інтернет, Банк пропонує Клієнтові платіжні картки, а також інші банківські послуги, які зазначені в Заяві. Крім цього вказано, що анкета-заява заповнюється клієнтом один раз. Далі продукти оформлюються у спрощеному режимі для економії часу,без повторного заповнення анкет (а.с.65).

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву 19.12.2005 року на отримання платіжної банківської картки НОМЕР_3.

Однак в судовому засіданні встановлено, що жодні Умови та правила надання банківських послуг, ані ті, які діяли станом на 2005 рік, ані ті, які діяли на 2007 рік, ОСОБА_1 особисто не підписувала, а представником ПАТ КБ «Приватбанк» не надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови вона прийняла, підписуючи анкету-заяву ПАТ КБ «Приватбанк», і вони діяли саме в цей момент. З урахуванням цього Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою згодою сторін.

Судом також встановлено згідно розрахунку, наданого представником ПАТ КБ «Приватбанк», за договором №б/н від 20.12.2005, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1, наданого станом на 31.08.2015 року, судом встановлено відмінність дати укладання договору №б/н зазначеного у наданому розрахунку (20.12.2005 року) та у Анкеті-заяві (19.12.2005 року), з чого суд дійшов переконання щодо наявності різних договорів(а.с.215).

Згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли станом на 2005 рік, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбаченим цим договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500грн+5% від суми позову (а.с.20 на звороті).

Разом з цим судом встановлено, що в Умовах та правилах надання банківських послуг станом на 2007 рік п.8.6 - відсутній.

Крім цього із світлин, наданих представником ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається отримання ОСОБА_1 банківської карти (а.с.312-314).

З урахуванням безпідставності отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 7528,80 гривень, суд дійшов переконання законності заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» позовних вимог лише в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за фактично виданим тілом по кредиту у розмірі 7528,80 гривень. Решта заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» позовних вимог є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є неукладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досятгнуто згоди.

Також згідно ст.654 Цивільного кодексу України форма додатків до договору має відповідати формі основного договору, тобто має бути зазначена на документах дата і підпис особи, яка уклала договір.

Крім цього згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до ч.3 ст.1066 Цивільного кодексу України банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що містяться на його рахунку, допускається лише за рішенням суду у випадках, встановленим законом (ст. 1074 ЦК України).

Згідно зі ст.1071 Цивільного кодексу України, банк має право списувати кошти з рахунку клієнта виключно за його розпорядженням. У іншому випадку гроші можуть бути списані на підставі рішення суду, що вступило в законну силу. Якщо ж банк здійснює списання без волевиявлення клієнта, то фактично робить замах на право власності Позивача на грошові кошти.

Відповідно до ст.1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 2.38. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 N 22, банк, з вини якого кошти списано з рахунку неналежного платника, зобов'язаний повернути на рахунок цього платника помилково списану суму, списавши її з рахунку того платника, з якого ці кошти підлягали списанню, а також сплатити неналежному платнику пеню у визначеному законодавством України розмірі, якщо договором не передбачено іншу відповідальність.

Відповідно до ст.1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ст.1092 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Пункт 6.1.«Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» № 22 від 21.01.2004р., передбачає, що банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір (п.6.2 цієї Інструкції) має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Таким чином, вказується конкретний рахунок у договорі з банком як такий, з якого може здійснюватися договірне списання при настанні обумовлених обставин. У решті всіх випадків списання коштів без відома клієнта є незаконним.

Також згідно частини 2,4 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставин, за яких банк має здійснити договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявністю договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Судом також встановлено, відповідно п.4.6 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли станом на 2005 рік, клієнт поручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у встановлених сумах, які підлягають оплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам Клієнта у розмірах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах Платіжного ліміту Картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України по договору, та купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку Клієнта, відкритого Банком, оформлюється меморіальним ордером (а.с.19 на звороті).

Відповідно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли станом на 2005 рік, здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк , за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про непогодження зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту Кредита (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта (а.с.20).

Крім цього згідно п.9.11 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли станом на 2005 рік, при порушення Клієнтом умов договорів, укладених з Банком, про надання кредитних коштів, а також у випадку звернення Клієнта для здійснення перерахування готівкових грошових коштів на адресу третіх осіб, Клієнт доручає Банку сформувати касові документа на перерахування коштів для погашення простроченої заборгованості по Договору в межах суми простроченої заборгованості, яка утворилась станом на день виконання платежу. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку оплата здійснюється в наступній послідовності: оплата документів на погашення простроченої заборгованості перед Банком; перерахування коштів на адресу третіх осіб (а.с.21).

Також у Заяві-анкеті на отримання зарплатної картки ОСОБА_1 23.01.2009 року закреслена графа можливості погашення заборгованості за кредитним лімітом шляхом списання банком коштів з платіжної картки, що передбачає заборону ОСОБА_1 на списання, яка в подальшому завірена в.о.голови суду та в.о.керуючого Приватбанку (а.с.63).

Згідно виписок по рахункам банківських карт ОСОБА_1 вбачається неодноразово автоматичне списання грошей з карти НОМЕР_2 для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_4, з НОМЕР_5 для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_5 та НОМЕР_2, також з карти НОМЕР_6 та НОМЕР_1 для погашення простроченої заборгованості (а.с.66-70).

Крім цього ОСОБА_1 зверталась 19.03.2015 року до начальника Цюрупинського РО УМВС в Херсонській області, прокурора Цюрупинського району Херсонської області із заявою про протиправні дії співробітників Цюрупинського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», а також 23.03.2015 року із заявою до Цюрупинського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» та 18.03.2015 року зі скаргою на неправомірні дії співробітників ПАТ КБ «Приватбанк» до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк», Національного Банку України, міністерства фінансів України, Всеукраїнської громадської організації «Захист прав споживачів фінансових послуг» та 26.03.2015 року із претензією до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись на той факт, що протягом лютого - березня 2015 року на її ім'я в Приватбанк із ТУ ДСА в Херсонській області надійшла заробітна плата в сумі 2725,58 грн. 12.02.2015 року нею був закритий розрахунковий рахунок НОМЕР_4 для отримання заробітної плати в ПАТ КБ Приватбанк. Після чого вона виявила факт відкриття на її ім'я співробітниками ПАТ КБ Приватбанк без її відома та згоди розрахунковий рахунок НОМЕР_6, на який зараховані кошти з її заробітної плати в сумі 1300,00 грн. На вимогу ОСОБА_1 вказаний рахунок закритий не був. Натомість гроші, що залишились 1525,00 гривень співробітники банку відмовились повертати, примушуючи оформити карту Приватбанку та повідомили, що банк за своєю ініціативою здійснює списання коштів на погашення заборгованості по кредиту (а.с.73-76).

Згідно відповіді на запит суду від 22.06.2015 року №30.1.0.0/2-20150618/3084 ОСОБА_1 в рамках договору №б/н від 19.12.2005 року по рахунку НОМЕР_3 видавались такі карти: НОМЕР_8 строк дії: 31.12.2006 р.; НОМЕР_7 строк дії: 31.01.2013р.; НОМЕР_4 строк дії: 31.10.2016р.; НОМЕР_9 строк дії: 31.08.2013р.; НОМЕР_10 строк дії: 31.08.2013р.

Разом з цим згідно Довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.01.2016 року ОСОБА_1 станом на 21.01.2016 має в ПАТ КБ «Приватбанк» такі рахунки: НОМЕР_6, НОМЕР_11, НОМЕР_14, НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_12, НОМЕР_13.

Суд критично відноситься до відомостей, викладених у відповіді на повторний запит суду №30.1.0.0/2-20151229/2424 від 18.01.2016 року ПАТ КБ "Приватбанк", в якій зазначається, що ОСОБА_1 видавалось декілька карток, в тому числі картка НОМЕР_2 відкрита 20.12.2005 року, строком дії до 30.04.2017 року, оскільки строк дії вказаної картки складає 12 років, що суперечить загальновизначеному терміну дії банківських карток.

У відповідності до заяви-анкети від 19.12.2005 року НОМЕР_3 зазначений як номер карти, а не як номер рахунку.

Також із Довідки від 13.02.2015 року №2149920 ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається списання грошових коштів на штрафи та частину на погашення кредитної заборгованості із заробітної карти ОСОБА_1.

Анкета-заява від 23.01.2009 року, за яким банком позивачу відкрито картковий рахунок та видано зарплатну карту, містить заборону ОСОБА_1 на списання грошових коштів з цього рахунку, за таких обставин, у ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні підстави для списання грошових коштів з ОСОБА_1 так, як остання не давала згоду на списання коштів з її рахунку, та будь-якого рішення суду щодо примусового стягнення заборгованості не має.

З урахуванням чого суд дійшов висновку про визнання договору від 19.12.2005 року неукладеним (таким, що не відбувся), також про визнання дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення коштів неправомірними, а безпідставно списані ПАТ КБ «Приватбанк» із зарплатної карти грошові кошти в сумі 5864,42 гривень підлягають поверненню. Разом з цим позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення пені з ПАТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованою та недоведеною в ході судового розгляду справи, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 5000,00 гривень відповідно до ст.1173 Цивільного кодексу України, суд дійшов переконання, що наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями банку та спричиненням зазначеної матеріальної шкоди позивачем за зустрічним позовом не доведена, тому в частині відшкодування матеріальної шкоди позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають

Разом з цим у відповідності до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що під час звернення до суду із даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» сплачено на користь держави судовий збір у сумі 243,60 гривень, а ОСОБА_1 під час звернення до суду із зустрічним позовом була звільнена від сплати судового збору, яка мала складати 243,60 гривень, на підставі ЗУ «Про захист право споживачів», з урахування часткового задоволення первісного та зустрічного позовів, суд дійшов висновку, що судові витрати не підлягають розподілу між сторонами по справі.

Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, та зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.23, 207, 509, 526, 530, 628, 638, 654, 1066, 1071, 1073, 1074, 1092, 1212 ЦК України, ст.ст.10,60,61,88,213-215 ЦПК України, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 N 22, ЗУ«Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд,-

В И Р І Ш И В :

Первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за тілом кредиту в сумі 7528,80 гривень.

В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати договір від 19.12.2005 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 неукладеним.

Визнати неправомірними дії банку щодо списання коштів із заробітної плати ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк"Приватбанк" на користь ОСОБА_1 5864,42 гривень в рахунок відшкодування безпідставно списаних Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" із заробітної плати ОСОБА_1 грошових коштів.

В решті позовни вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення Апеляційному суду Херсонської області до Дніпровського районного суду м. Херсона.

Суддя В.В.Решетов