РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Мамаєвої О.В.,

при секретарі Баришніковій І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника 3-ї особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до США малолітньої дитини без згоди батька до повноліття дитини.

В обгрунтування позову вказано, що позивач знаходилась у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 05.10.2001 року по 02.12.2013 року, від шлюбу мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часу розірвання шлюбу, відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Про надання дозволу виїзду доньки з матір'ю за кордон, відповідач безпідставно заперечує.

В подальшому позивач надала до суду уточнену позовну заяву в якій просила суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_5 за кордон до США без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3 з 20.08.2016 року по 24.12.2016 року; з 10.01.2017 року по 28.05.2017 року; 20.08.2017 року по 24.12.2017 року; з 10.01.2018 року по 28.05.2018 року; з 20.08.2018 року по 24.12.2018 року та з 10.01.2019 року по 28.05.2019 року.

Виходячи з викладеного позивач просила суд заявлені вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Зокрема, представник позивач пояснив, що позивач має намір укласти шлюб з громадянином США, здобуття повноцінної сім'ї буде набагато краще для дитини, а також знаходження дитини за кордоном буде сприяти розвитку дитини.

Позивач пояснила суду, що її донька займається гімнастикою, має значні успіхи у цьому виді спорту та її запрошують до м.Сієтла в США для навчання. Позивач вказала, що вона планує вийти заміж за громадянина США Стівена Своллі, та переїхати разом з донькою до свого майбутнього чоловіка до США на постійне місце проживання. При цьому вказала, що не може зазначити дату виїзду за кордон, оскільки вона є військовозобов'язаною, на даний час проходить альтернативну службу, тому їй точно не відомо, коли з'виться можливість виїзду за кордон.

Відповідач проти задоволення заявленого позову заперечував, пояснив суду, що дані позовні вимоги є безпідставними, оскільки він надав нотаріально посвідчену згоду позивачу на тимчасову поїздку дитини за кордон на період з 23.11.2015 року по 23.11.2016 року, на більший строк нотаріус не посвідчував згоду. Він не планує перешкоджати в подальшому виїзду дитини за кордон, за необхідності він знову надасть нотаріально завірену згоду на виїзд дитини.

Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала, оскільки, перебування дитини за кордоном сприятиме всебічному розвитку дитини.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З 05 жовтня 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11/.

02 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва /а.с.10/. Після припинення шлюбних відносин дитина проживає з матір'ю, що підтверджується довідкою від 09.09.2015 року, яка видана ЖЕК "Південь" /а.с.13 оборот/.

Однак, вимоги позову не можуть бути задоволені виходячи з наступного.

Законодавство України передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей з одним з батьків за межі України без дозволу іншого, який безпідставно не дає згоду на виїзд дитини з одним з батьків.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч.1 ст.18 Конвенції).

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Стаття 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (далі - Закон) та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Відповідно до п.3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

У відповідності до ч.2 ст.4 Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

За положеннями ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинна була довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме те, що відповідач не надає згоди на виїзд дітей за кордон, що є перешкодою для їх виїзду.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач пояснила суду, що вона проходить альтернативну військову службу, строк закінчення проходження служби позивач не вказала, навіть не може припустити, коли вона матиме змогу виїхати за кордон.

Крім того, згідно пояснень відповідача, він не заперечує проти того, щоб його дитина виїзжала на кордон, на підтвердження цього він вже надав нотаріально посвідчену згоду позивачу на тимчасову поїздку дитини за кордон на період з 23.11.2015 року по 23.11.2016 року /а.с. 42/, та вказав, що в майбутньому буде надавати дозвіл надалі.

Захисту в судовому порядку підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Враховуючи, що відповідач надав дозвіл на виїзд дитини за кордон на період з 23.11.2015р. по 23.11.2016р., те, що позивач наразі не може вказату можливу дату, коли вона сама зможе виїхати за кордон, доказів про те, що відповідач відмовить їй у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон після листопада 2016р. суду не надано, суд вважає, що позов заявлено передчасно, тому у задоволенні заявлених позивачкою вимог слід відмовити із наведених вище підстав.

Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.3,4,9, 10, 60, 88, 212-215,218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Мамаєва