Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5372/15 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
№ провадження 22-ц/778/3063/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„06 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору № б/н від 11.08.2005 року відповідач отримав кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості, зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки.

Погашення заборгованості позичальник зобов»язувався здійснювати щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Укладання договору відповідач підтвердив підписаною ним заявою, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складали вказаний договір.

За умовами п.5.6 Правил користування платіжною карткою, ОСОБА_2 доручав списувати з будь-якого рахунку, відкритого на його ім»я в банку, зокрема, з карткового рахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов»язань.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого станом на 30.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 5 626 грн. 98 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1 494 грн. 48 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3 388 грн. 36 коп., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 244 грн. 14 коп. штраф (процентна складова), просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в загальному розмірі 5 626 грн. 98 коп. за кредитним договором № б/н від 11.08.2005 року та судові витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За вимогами ст..ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов»язаний з»ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов»язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам ухвалене по справі рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з його недоведеності, вказавши, зокрема, на те, що позивачем не доведено, що кредитний договір між сторонами укладався саме на тих Умовах, що додані до позовної заяви і що наданий банком розрахунок заборгованості відповідає дійсності.

Між тим, ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов»язок довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В обґрунтування заявленого до ОСОБА_2 позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на неналежне виконання відповідачем грошових зобов»язань за кредитним договором від 11.08.2005 року, укладеному ОСОБА_2 у формі договору приєднання і факт укладання якого відповідачем не заперечувався.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 шляхом написання останнім заяви, було укладено договір приєднання, за умовами якого банк надав відповідачу кредитний ліміт у сумі 5000 грн. на платіжну картку, зі сплатою 3 % у місяць на суму залишку заборгованості.

Як зазначено у заяві ОСОБА_2, підписаною сторонами, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості визначений щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту провадиться як шляхом внесення коштів на карту, так і шляхом списання коштів з карти.

За умовами п.п.3.1.1; 3.1.3 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг, строк дії картки зазначений на ліцьовій стороні картки( місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця. За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк(шляхом надання клієнту карти з новим строком), якщо раніше( до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком ( в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Згідно п.4.8 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг, продовження строку дії картки є обовязком банку.

Заперечуючи проти заявленого позову, ОСОБА_2, визнаючи факт укладання договору від 11.08.2005 року, посилався на те, що останній платіж був здійснений ним 21.09. 2009 року, в подальшому, а саме з березня по серпень 2012 року, особисто кошти на погашення заборгованості не вносив, останні списувались банком, зокрема, з його зарплатної картки, а тому просив застосувати позовну давність.

Крім того, відповідач вважав, що кредитний договір від 11.08.2005 року він укладав не на тих умовах, на які посилається позивач, однак доказів на підтвердження того, що він ознайомлювався та погоджувався на укладання договору на інших умовах ніж ті, на які посилається банк, не подавав.

За вказаних обставин висновок суду про те, що при підписанні заяви від 11.08.2005 року про надання кредиту ОСОБА_2 для ознайомлення надавалися інші Умови, порушує принцип змагальності сторін і по своїй суті є припущенням.

Крім того, згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здісненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу по суті, суд на порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України зазначені вимоги не врахував. Задовольнивши клопотання відповідача щодо витребування доказів, зокрема, інформації щодо строку дії кредитної картки, заходів до належного виконання постановленої з цього питання ухвали від 31 березня 2016 року, не прийняв і відповідні обставини не досліджував.

В результаті фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом належним чином встановлені не були, а тому ухвалене по справі рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 у звязку з недоведеністю не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобовязання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути зі сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором(а.с.6-10), який погоджується з наданими в суд апеляційної інстанції даними щодо руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_2В.(а.с.81-89), з наданої позивачем інформації щодо переоформлення строків дії виданої 11.08.2005 року картки на кредитний ліміт 5000 грн., а також з пояснень ОСОБА_2, який не заперечував, що здійснення ним останнього платежу по погашенню кредиту у розмірі 400 грн. відбулося 21.01.2009 року, вбачається, що первісно видана відповідачу картка за основним номером 337009 неодноразово переоформлювалась, строк закінчення дії останньої картки було встановлено до 01.2013 року(а.с.91-94). Оскільки зобов»язання по виплаті щомісячних платежів з повернення кредиту відповідач належним чином не виконував, останні списання коштів на погашення кредиту відповідно до умов п.5.6 Правил користування платіжною карткою, з якими погоджувався ОСОБА_2, було здійснено банком у серпні 2012 року з отриманої відповідачем 02.03.2012 року заробітної картки , станом на 30.06.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 5626 грн. 98 коп., з яких заборгованість за кредитом 1494, 48 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3388, 36 грн., а також нараховані відповідно до п. 8.6 Умов штраф(фіксована частина) 500 грн., штраф(процентна складова) 244, 14 грн.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечував, що повернення кредитних коштів мало відбуватися щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Вказаний порядок був передбачений як Умовами та правилами, як складовими кредитного договору, так і у підписаній безпосередньо самим відповідачем заяві про надання кредиту(а.с.10 зв.).

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14, відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця картки(ст.. 261 ЦК України), а не з закінчення строку дії договору.

В законодавстві поняття «строк дії договору» та «строк(термін) виконання зобов»язання»(ст..ст. 530, 631 ЦК) є різними.

Як вбачається з матеріалів справи, із позовом до ОСОБА_2 про повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, остаточний строк повернення якої співпадав зі строком дії останньої кредитної картки, тобто 31 січня 2013 року, банк звернувся у серпні 2015 року.

При розгляді справи у суді першої інстанції 22 січня 2016 року відповідач подав заяву про застосування позовної давності (а.с.33).

Виходячи із наданого позивачем розрахунку, заборгованість зі сплати щомісячних платежів з повернення тіла кредиту за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року, отже в межах позовної давності, становить 215 грн. 45 коп., заборгованість по щомісячним платежам по сплаті процентів за цей період 2978 грн. 15 коп.

Вказані суми доведені письмовими доказами і підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь банку, враховуючи також, що обов»язок позичальника сплачувати проценти за весь період фактичного користування грошима передбачений як ст.ст. 536, ч.1 ст. 1048, ч.2 ст. 1054, ст.. 1056 ЦК України, так і Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою.

Щодо вимог позивача про стягнення сум, нарахованих за попередній період, то задоволенню вони не підлягають, оскільки були заявлені банком після спливу позовної давності.

Відповідно до вимог ст.. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, в межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як передбачено п. 8.6 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми ціни позову.

З огляду на наведене, враховуючи порушення ОСОБА_2 щомісячних зобов»язань по сплаті, зокрема, процентів за фактичне користування кредитними коштами, з нього на користь банку підлягає стягненню сума фіксованого штрафу у розмірі 500 грн., а також штраф у розмірі 5% від суми задоволеного позову( 5% від 3193 грн. 60 коп.), що складає 159 грн. 68 коп., а всього 659 грн. 68 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги підлягають присудженню з ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 350 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість, що виникла з серпня 2012 року, за кредитним договором від 11.08. 2005 року у сумі 3853 грн. 28 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 215 грн. 45 коп., заборгованість по відсоткам 2978 грн. 15 коп., штраф( фіксована частина та процентна складова) 659 грн. 68 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у сумі 350 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: