АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9058/15-ц 22-ц/774/1582/К/16
Справа № 214/9058/15-ц Суддя у 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/1582/К/16 Хомініч С.В.
Категорія № 43 (ІV ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 35» про визначення порядку користування житловим приміщенням з відкриттям фінансового особового рахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 35» про визначення порядку користування житловим приміщенням з відкриттям фінансового особового рахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила що, їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. У квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_2, донька позивача ОСОБА_6, та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, фактично відповідачі проживають за іншою адресою.

Відповідачі, не виконують обов'язків по утриманню квартири, добровільно сплачувати комунальні послуги відмовляються, оскільки не визначений порядок користування квартирою. Враховуючи всі ці обставини позивач просить суд, визначити порядок користування зазначеною квартирою в слідуючому порядку: визнати за нею та її донькою ОСОБА_6 право користування, житловими кімнатами площею 12,6 кв.м. та 9,3 кв.м., а за відповідачами визначити право користування кімнатою площею 17,0 кв.м., в спільному користуванні залишити: кухню площею 9,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу 2х55 кв.м., коридор площею 9,6 кв.м.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2016 рокупозов задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_2 та її доньці ОСОБА_6 у користування ізольовану житлову кімнату площею 12,6 кв.м. обладнану лоджією площею 2,0 кв.м.,та ізольовану житлову кімнату площею 9,3 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1, що позначені в технічному паспорті на квартиру № 2 та № 10 відповідно.

Виділено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у користування першу ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м., обладнану балконом площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1, що позначена в технічному паспорті на квартиру 7.

Кухню площею 9,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу 2х55 кв.м., коридор площею 9,6 кв.м. - залишено в спільному користуванні.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задовлення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, вважає, що суд не звяв до уваги, що фактично перешкоди у користуванні їй житлом не чиняться, оскільки відповідачі не проживають у квартирі.

Судом не враховано, що метою звернення до суду було саме розподіл особового рахунку, щоб не оплачувати кошти за комунальні послуги за відповідачів, які зареєстровані, але не проживають у квартирі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло виданого 26 липня 1995 року ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності належить квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби від 07.12.2015, за вищезазначеною адресою зареєстровані: позивач ОСОБА_2, донька позивача ОСОБА_6, та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с. 12).

З Акту мешканців будинку АДРЕСА_1 Розі від 07 грудня 2015 року відно що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 не мешкають (а.с. 13).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та виділяючи їй та її доньці у користування дві ізольовані кімнати суд першої інстанції дійшов висновку, що даний розподіл не порушить права відповідачів. Відмовляючи в задовленні позовних вимог в частині відкриття окремих рахунків суд дійшов висвноку, що позивачем не визначено правової підстави.

Однак, колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, не визначився із характером спірних правовідносин, які норми законодавства підлягають застосуванню, не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанці.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному суді» №12 від 24жовтня 2008 року, суд апеляційної інстанції, у разі встановлення при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПК та провести перевірку справи в повному обсязі.

Апеляційний суд і сам не позбавлений можливості встановити фактичні дані, які мають значення для вирішення спору, а також, застосувати норму матеріального права, яка має бути застосована до спірних правовідносин.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із вимогами про визначення порядку користування квартирою, що перебуває у спільній сумісній власності, позивач просила виділити їй та її доньці у користування дві кімнати, іншу кімнату залишити у користуванні відповідачів. Посилаючись на відсутність коштів на оплату комунальних послуг за відповідачів, які є співвласниками, однак витрат на утримання майна не здійснюють та не проживають у квартирі.

Отже, як убачається з тексту позовної заяви та апеляційної скраги, фактично позивачу та її доньці ніхто перешкоди у користуванні квартирою, яка перебуває у них у користуванні не чинить. Як підтверджено матеріалами справи та зазначає позивач в апеляційній скарзі відповідачі не проживають у квартирі, тому перешкод у користуванні квартирою їй не чинять.

Отже в частині визначення порядку користування спірною квартирою спір відсутній.

Частина 1 ст.3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.

Доказів про те, що право позивача ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 кимось порушується, або не визнається позивачем не надано та у матеріалах справи - відсутні.

В судовому засіданні колегії суддів позивач, появснила, що власником квартири є її батько, який проживає окремо. Вона не є власницею, а лише зареєстрована та проживає разом із донькою.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача на відкриття окремих особових рахунків, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ.

Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Як вбачається зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Разом з тим, вирішити питання про поділ особових рахунків як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім'я, та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні.

Оскільки як зазначає сама позивач і в позовні заяві і в апеляційній скарзі , що власники не проживають у квартирі та не користуються нею, отже у її користуванні та користуванні її доньки перебуває цілком уся квартира.

Посилання позивача на тягар утримання спільної сумісної власності одноособово за усіх власників, колегія суддів до уваги не приймає. Оскільки позовних вимог про стягнення коштів витрачених на утримання належного їм майна позивачем не заявлено.

На підстав викладного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного урахування обставин спарви, без дотримання вимог законодавства, тому на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2. в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, ст.ст. 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задовленні позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 35» про визначення порядку користування житловим приміщенням з відкриттям фінансового особового рахунку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді : А.П. Барильська

Л.В. Михайлів