ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Демяносова М.В., Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», третя особа - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», про повернення банківського строкового вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в день закінчення строку дії договорів депозиту та банківського вкладу він звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, направив на адресу останнього заяви про повернення цих коштів, проте банк відмовив у видачі коштів, у зв`язку з їх відсутністю.

Лише 08 липня 2015 року грошові кошти було повернуто, а тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України відповідач зобов'язаний виплатити йому 3 % річних, інфляційні втрати та загальну суму відсотків річних за фактичну кількість днів користування вкладом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року, позов ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», третя особа - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», про повернення банківського строкового вкладу залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та вирішити питання по суті, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договорами банківського вкладу не визначено розмір ставки процентів за користування депозитом у разі закінчення терміну їх дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ними.

Крім того, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цих процедур порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як установлено судами попередніх інстанцій, між ОСОБА_6 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») було укладено договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» від 20 вересня 2013 року № 142676, за умовами якого відповідач приймає від позивача внесок у сумі 50 000 грн та зобов'язується повернути позивачу суму вкладу зі сплатою 17,5 % річних у строк до 25 вересня 2014 року.

Крім того, між сторонами було укладено ще один договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» від 18 грудня 2013 року № 151385, за умовами якого ПАТ «АКБ «Київ» прийняв грошовий вклад від ОСОБА_6 на суму 45 000 грн із зобов'язанням повернення вкладу до 23 грудня 2014 року та зі сплатою 18,50 % річних

Факт внесення ОСОБА_6 коштів на рахунок ПАТ «АКБ «Київ» підтверджується квитанцією від 20 вересня 2013 року № 14846920 на суму 50 000 грн та платіжним дорученням від 18 грудня 2013 року на суму 45 000 грн.

Згідно з п. 5.1 договорів банківського строкового вкладу сума нарахованих процентів зараховується на поточний картковий рахунок, відкритий ПАТ «АКБ «Київ», 20 числа кожного календарного місяця та після закінчення строку, на який був залучений депозит, у день повернення депозиту.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 61 «Про деякі питання участі держави у виведенні з ринку ПАТ «АКБ «Київ» 19 червня 2015 року було здійснено передачу активів та зобов'язань ПАТ «АКБ «Київ» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»).

Згідно з п. 1.1.2 договору про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку від 19 червня 2015 року, укладеного між неплатоспроможним ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк», ПАТ «АКБ «Київ» передає, а ПАТ АБ «Укргазбанк» приймає зобов'язання неплатоспроможного банку, перелік яких визначено у реєстрі договорів із вкладниками - фізичними особами (додаток 14 до цього договору).

Таким чином, з 19 червня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» набув права і обов'язки ПАТ «АКБ «Київ» за договорами банківського строкового вкладу від 18 грудня 2013 року № 151385 та від 20 вересня 2013 року № 142676, укладеними між позивачем і відповідачем.

Виплата ОСОБА_6 сум вкладів і відсотків за вказаними договорами була здійснена 08 липня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» у розмірі 99 123,73 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем і третьою особою.

Умовами договорів банківського вкладу передбачено, що банк закриває вкладний рахунок після закінчення строку дії договору та (або) повернення коштів вкладнику.

Згідно з 5.1 вказаних вище договорів банк повертає суму депозиту та виплачує нараховані проценти шляхом зарахування коштів на поточний рахунок вкладника у цьому ж банку в день настання дати повернення вкладу.

Пунктом 4.1 вказаних договорів передбачено, що нарахування процентів за депозитом починається з наступного дня після надходження на депозитний рахунок від вкладника депозиту і закінчується в день, який передує дню повернення депозиту.

Договорами не передбачено їх автоматичної пролонгації (без додаткового погодження між сторонами) та зміни умов в односторонньому порядку.

Отже, аналіз правових норм та умов договорів дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договорами банківських вкладів (депозитів), припинилися у строк, установлений цими договорами.

Однак закінчення строку дії договорів в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договорами після закінчення терміну його дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1891цс15.

Постановою Правління Національного банку України від 24 лютого 2015 року № 128 прийнято рішення про віднесення ПАТ «АКБ «Київ» до категорії неплатоспроможних, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 лютого 2015 року № 39 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Київ», згідно з яким з 25 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25 лютого по 24 травня 2015 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 червня 2015 року № 122 розпочато ліквідацію ПАТ «АКБ «Київ» відповідно до плану врегулювання з 25 червня 2015 року, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «АКБ «Київ» Кічука О.І. строком на один рік з 25 червня 2015 року по 24 червня 2016 року включно.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 вищезазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 вищевказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово.

Отже, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цих процедур порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, якіє обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак