Справа № 126/3688/15-ц
Провадження № 2/126/77/2016
"08" лютого 2016 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Гуцола В.І.
із секретарем Дісяк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача ПАТ "Марфін Банк" ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позов підтримує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання двічі поспіль 25.01.2016 року та 08.02.2016 року не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному об'ємі зі слідуючих підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 03.05.2007 року між ВАТ "Морський транспортний банк", правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях якого виступає ПАТ "Марфін Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.
Цей факт підтверджується копією кредитного договору від 03.05.2007 року.
Позичальник зобов'язався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами договору, а також здійснювати погашення заборгованості за договором.
Банк свої зобов'язання за кредитним договором вмконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит.
Відповідач ОСОБА_1 сповіщався про необхідність сплатити прострочену заборгованість та пеню за кредитним договором, однак дана вимога залишається невиконаною.
Даний факт підтверджується копією вимоги банку вих. № 303/01 від 23.01.2014 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Цей факт підтверджується розрахунком заборгованості.
Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст.ст.47, 49 цього закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Такий порядок встановлено декретом КМ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 №15-93, ст.5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього декрету.
У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Судом встановлено, що НБУ видано ПАТ "Марфін Банк" генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій № 66 від 13.10.2011 року на право здійснення валютних операцій згідно з додатком.
Відповідно до додатку до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій № 66 від 13.10.2011, виданої НБУ, ПАТ "Марфін Банк" має право здійснювати операції з готівкою іноземною валютою.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов кредитного договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному об'ємі.
Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3666,91 грн. судового збору.
На підставі ст.ст. 533, 1054, 1048, 1049, 1050,1052 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 213-215, 226 ЦПК України, суд -
Позов публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" 3666,91 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. І. Гуцол