У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:БОБРОВОЇ І.О., ШИТЧЕНКО Н.В.,
при секретарі:Шевченко М.О.
за участю:Представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача Касімової Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 серпня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Глобус» на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 13969 грн. 46 коп; а також на користь держави судовий збір в сумі 1378 гривень.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Глобус» просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Відповідач вважає таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та наданим доказам висновок суду про неповернення вкладу позивачеві у встановлений договором банківського вкладу строк. Так, ПАТ КБ «Глобус» посилається, що зважаючи на те, що вкладник ОСОБА_6 за три банківських дні до закінчення строку зберігання коштів не зверталась до банку із заявою про виплату вкладу шляхом видачі готівки з каси банку, банк виплатив вклад шляхом безготівкового перерахування на відкритий в ПАТ КБ «Глобус» поточний (картковий) рахунок позивача НОМЕР_1, який має інший режим користування, ніж депозитний, а саме: позивач мав можливість отримувати кошти з поточного рахунку у будь-якому відділенні ПАТ КБ «Глобус», а також у будь-якому іншому банку. Таким чином, відповідач вважає, що він виконав свої зобов'язання за депозитним договором і вказаний договір згідно його п.6.1 припинив свою дію після перерахування коштів з депозитного на поточний (картковий) рахунок позивача. Також ПАТ КБ «Глобус» вказує, що у процесі регулярного користування поточним (картковим) рахунком клієнту було відомо, що проценти надходять на даний рахунок, і жодних заперечень щодо надходження процентів по депозиту на вказаний рахунок від клієнта не надходило, в зв'язку з чим банк вважає твердження позивача щодо безпідставного визначення банком, на який саме рахунок перераховувати вкладні (депозитні) кошти, необгрунтованим. Відповідач посилається, що судом неправильно застосовано ст. 625 ЦК України, оскільки банківський вклад 27.11.2014 року - в день закінчення строку розміщення вкладу, у повному обсязі був повернутий позивачеві на його поточний (картковий) рахунок, отже банк користувався коштами ОСОБА_6 на підставі карткового договору і виплачував проценти за користування коштами у розмірі, встановленому тарифами карткового договору, в зв'язку з чим відсутні підстави для нарахування 3% річних за неправомірне користування вкладом. Крім того, ПАТ КБ «Глобус» вказує на відсутність підстав вважати 150 грн. комісії за оформлення платіжної картки Master Card Gold збитками, оскільки картка була випущена за заявою ОСОБА_6

Вислухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 просила стягнути проценти за користування вкладом за період з 27.11.2014 року по 25.12.2014 року в сумі 6693,58 грн., 3% річних за неправомірне користування вкладом за вказаний період в сумі 856,98 грн., пеню за невиконання доручення клієнта на переказ коштів з 06.12.2014 року по 25.12.2014 року в сумі 6268,90 грн., збитки в сумі 150 грн., а всього 13969 грн. 46 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що здійснивши зарахування вкладу на поточний рахунок та змінивши при цьому режим користування грошовими коштами, який передбачає обмежене право позивача на зняття готівки, відповідач порушив свої грошові зобов'язання, передбачені договором, що тягне за собою відповідні юридичні наслідки. Також суд дійшов висновку, що витрати в сумі 150 грн., які позивач понесла на випуск додаткової платіжної картки „Голд", є вимушеними витратами, спрямованими на відновлення позивачем свого порушеного права.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Судом по справі встановлено, що 27 березня 2013 року сторони уклали Договір банківського вкладу (депозиту) «Класичний» № 113953, відповідно до якого позивач внесла на відкритий відповідачем вкладний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 180000 грн., строком до 27 листопада 2014 року, зі сплатою за користування вкладом 23.50% річних.

Додатковим договором від 06.11.2013 року №3 суму вкладу було збільшено до 309000 грн., а додатковим договором від 21.01.2014 року № 4 - до 466000 грн.

В день закінчення строку розміщення вкладу (27.11.2014 року) ОСОБА_6 звернулася до ПАТ КБ «Глобус» з письмовою заявою про виплату суми депозитного вкладу готівкою через касу банку (а.с.6).

05 грудня 2014 року відповідачем повідомлено позивача про те, що суму вкладу переведено на картковий рахунок № НОМЕР_3, з якого виплачується лише 2000 грн. на добу. При цьому позивач просив підняти встановлені банком ліміти на картковому рахунку з 2000 грн. до 150000 грн. (а.с.7).

05 грудня 2014 року позивач надала відповідачу платіжне доручення про перерахунок невиплаченої суми депозиту в розмірі 445000 грн. на її рахунок в іншому банку - відділенні № 1 ПУМБ м. Чернігова, проте вказане доручення відповідачем виконано не було (а.с.7).

Після звернення позивача зі скаргою на дії відповідача до Національного банку України та його втручання в діяльність відповідача, останній виконав свої зобов'язання за договором і 31 грудня 2014 року виплатив позивачеві залишок суми депозиту.

Згідно заяви ОСОБА_6 від 25 листопада 2014 року позивачу було видано додаткову міжнародну платіжну картку МС Gold до поточного рахунку НОМЕР_1, за яку нею було сплачено 150 грн. (а.с.6).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розділом 4 договору банківського вкладу (депозиту) №113953 від 27 березня 2013 року встановлено права та обов'язки його сторін. Зокрема, передбачено право вкладника отримати суму вкладу та суму нарахованих процентів відповідно до умов, визначених цим договором, і обов'язок банку повернути суму вкладу та суму процентів по вкладу в порядку, передбаченому цим договором. При цьому, пунктом 3.3 зазначеного договору передбачено, що вклад виплачується вкладнику по закінченні строку розміщення вкладу шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок вкладника або шляхом видачі готівки з каси банку за умови подання вкладником відповідної заяви не пізніше ніж за 3 банківські дні до дати закінчення строку зберігання коштів.

Згідно п.6.6 договору банківського вкладу цей договір укладено в двох оригінальних примірниках українською мовою, по одному для кожної сторони.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час укладення договору сторонами не було визначено номер поточного (карткового) рахунку, на який відповідач мав право перерахувати вклад позивача по закінченню строку дії договору, що в пункті 3.3. договору сторонами не досягнуто домовленості щодо можливості перерахунку вкладу позивача на її поточний рахунок, в зв'язку з чим банк мав лише право видати позивачу вклад готівкою через касу відділення банку.

При цьому доводи банку, що оскільки вкладник не звернулась за 3 дні до закінчення строку зберігання коштів із заявою про їх повернення, то банк виплатив вклад шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок, не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи, що в договорі не було зазначено конкретного карткового рахунку (яких у позивача відкрито два в даному банку), то в даному випадку в договорі не узгоджено умови про повернення вкладу шляхом перерахування коштів на рахунок і залишаються погодженими умови лише щодо обов'язку банку повернути вклад шляхом виплати з каси банку. При цьому, надходження процентів по депозиту на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_6 № НОМЕР_4 не свідчить про погодження вкладника щодо можливості перерахування суми вкладу на зазначений рахунок.

Відповідно до п.п. 3.1, 6.1. договору банківського вкладу (депозиту) №113953 від 27 березня 2013 року проценти по вкладу нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Виходячи з викладеного, оскільки в ході розгляду справи було встановлено порушення зобов'язань банком щодо повернення позивачу вкладу в кінці терміну його дії, враховуючи, що ОСОБА_6 отримала всю суму вкладу лише 31 грудня 2014 року, вимоги позивача про нарахування процентів на суму вкладу в розмірі 23,5% відповідно до умов договору за період з 27 листопада 2014 року по 25 грудня 2014 року є обґрунтованими.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за невиконання доручення клієнта на переказ коштів, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно п.22.9 ст.22 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику кредиту.

05 грудня 2014 року ОСОБА_6 подала до банку платіжне доручення про перерахунок 445000 грн. на її рахунок в іншому банку.

Пунктом 22.7 ст.22 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня із зазначенням причини повернення.

Судом встановлено, що банк жодних дій щодо виконання зазначеного платіжного доручення не вчинив.

Відповідно до п.32.2 ст.32 зазначеного Закону у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ коштів цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення цієї частини вимог позивача.

Доводи відповідача про відсутність правових підстав для покладення на нього відповідальності за невиконання платіжного доручення є необґрунтованими, виходячи з вищевикладеного.

Стаття 611 ЦК України визначає можливі наслідки порушення зобов'язання, метою яких є захист інтересів постраждалої сторони. До них, зокрема, належить і відшкодування збитків.

У розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. На кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено порушення банком умов договору, в зв'язку з чим позивачу довелось звертатися до банку з заявою про видачу додаткової платіжної картки, на яку було зараховано суму вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) №113953 від 27 березня 2013 року і з якої згодом було знято вказані кошти.

Оскільки іншого порядку виплати суми вкладу банком запропоновано не було, дії ОСОБА_6 по зверненню до банку з заявою про видачу додаткової картки носили вимушений характер, що було пов'язано з неналежним виконанням банківською установою договірних відносин, і відповідно кошти в сумі 150 грн. за видачу додаткової картки є збитками позивача, понесеними нею в процесі вирішення питання повернення належних їй коштів за договором банківського вкладу, а тому такі витрати обґрунтовано покладено на банк, як на особу, що порушила установлені вимоги щодо виконання зобов'язання.

Оскільки позивачем надано докази наявності понесених нею збитків, а також їх розмір, наявність причинного зв'язку між збитками та протиправною поведінкою відповідача, а також його вини в заподіянні збитків, доводи ПАТ КБ «Глобус» щодо відсутності підстав для покладення на нього відповідальності за збитки є необґрунтованими.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: