Справа № 333/2551/16-ц
Пр. № 2/333/1776/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 жовтня 2016 р. м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого - судді Кулик В.Б.,
при секретарі Довгаль А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 13.07.2012 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя з відповідачем не склалося, з березня 2016 року по сьогодення позивач з дитиною мешкає окремо, самостійного джерела доходів не має, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Відповідач працює на постійній основі у СК «Спорт Лайф» та є арбітром ФФУ, отримує сумісну зарплату у розмірі 25 000 грн., інших аліментних зобовязань не має.
Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини нерегулярно і не в повній мірі, та відмовився від утримання позивача, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто 18 років (або 23 роки коли дитина навчається у Вищому навчальному закладі), стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти на утримання позивача у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною трьохрічного віку, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини та грошових котів на утримання дружини, що виникла у ОСОБА_2 з березня 2016 року і до дня подачі позову до суду.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від ОСОБА_1, відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі та позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України).
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно зі ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлено, що сторони по справі з 13.07.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 111443, видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с. 6).
Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 299057, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 7).
Дитина проживає з матірю ОСОБА_1 і знаходиться на її утриманні. Позивач на теперішній час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу держави за народження дитини у розмірі 860 грн.
Відповідач ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання спільної дитини надає нерегулярно та не в повному обсязі. Останній працює на постійній основі у СК «Спорт Лайф» та є арбітром ФФУ, інших аліментних зобовязань не має (а.с. 11-17).
Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої ОСОБА_3, її стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, але надає матеріальну допомогу на утримання дочки нерегулярно і не в повній мірі, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, та вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_1, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 повинен складати 1/3 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що її чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Суд вважає, що оскільки позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, даний факт підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3, яка народилася 23.12.2015 року, то позивач дійсно має право на утримання аліменти з відповідача до досягнення дитиною трьох років, виходячи з вимог ст. 84 СК України.
Позивач не надала суду достовірних доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Враховуючи, викладене та той факт, що інше позовне провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини відсутнє, тому позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини за минулий час (з березня 2026 року по 17.10.2016 року включно за 6 місяців) не підлягає задоволенню.
Оскільки ОСОБА_4 при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 180, 181, 182, 183, 184, 191 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 10, 11, 84, 88, 209, 212, 214-215, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошові кошти на утримання ОСОБА_1 у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.05.2016 року і до досягнення ОСОБА_3 3-річного віку, а саме до 23.12.2018 року.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовій збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
Рішення в частині суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустити до негайного виконання.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Б. Кулик