Справа №477/2343/15-ц 11.02.2016 11.02.2016 11.02.2016
Провадження №22-ц/784/441/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Галущенка О.І.,

із секретарем судових засідань: ОСОБА_3,

за участю заявника ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, стягувача ОСОБА_6, представника ВДВС - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року за скаргою

ОСОБА_4

на неправомірні дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області при вчиненні виконавчих дій та повернення сторін у первинний стан,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася зі скаргою на неправомірні дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області (далі ВДВС Жовтневого РУЮ) при вчиненні виконавчих дій.

В обґрунтування своїх вимог заявниця вказувала, що у ВДВС Жовтневого РУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом Миколаївської області 25 жовтня 2012 р., про її виселення із садівничого будинку, розташованого на земельній ділянці № 17 в СВТ «Інгул» Жовтневого району Миколаївської області, по якому відкрито виконавче провадження № 34980111.

Під час проведення державним виконавцем виконавчих дій, в межах зазначеного виконавчого провадження, 4 серпня 2015р. ОСОБА_4 було виселено з садівничого будинку, який розташований на земельній ділянці № 17 в СВТ «Інгул».

Заявниця вважає, що її виселення відбулося з чисельними грубими порушеннями вимог Закону «Про виконавче провадження», оскільки її не було повідомлено про проведення такий дій, так як на момент проведення виконавчих дій вона знаходилась на амбулаторному лікуванні. Крім того, заявниця вважає, що у державного виконавця відсутні будь-які підстави щодо виселення її з дачної ділянки № 9 в СВТ «Інгул», а у вимозі, виданій державним виконавцем, зазначені реквізити ухвали, що скасована. Також вважала, що під час проведення виконавчих дій брали участь у якості понятих не сусіди по СВТ, а родичі стягувача ОСОБА_8. При цьому її речі були винесені на подвіря та залишені на призволяще та не були описані в тій кількості і прикметах, як того потребує закон.

Посилаючись на перевищення державним виконавцем своїх повноважень та безпідставність її виселення, уточнивши під час судового розгляду позовні вимоги, заявниця просила визнати незаконними виконавчі дії, проведені 4 серпня 2015 р. в межах виконавчого провадження № 34980111 за виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом Миколаївської області 25 жовтня 2012 р., повернути сторони виконавчого провадження у первинний стан, який існував до 4 серпня 2015 р., скасувати вимогу державного виконавця про проведення виконавчих дій щодо її виселення.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 р. в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просила скасувати її та постановити нову, якою задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Жовтневого РУЮ знаходився виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом Миколаївської області 25 жовтня 2012 р., про виселення ОСОБА_4 із садівничого будинку, розташованого на земельній ділянці № 17 в СВТ «Інгул» Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 16).

Постановою державного виконавця від 31 жовтня 2012 р. було відкрито виконавче провадження.

Під час примусового виконання цього рішення виникли питання щодо місцезнаходження цієї дачної ділянки. У звязку з цим, державний виконавець звернувся до суду за розясненням рішення.

27 травня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області задоволено заяву державного виконавця відділу ДВС та розяснено резолютивну частину рішення, зазначивши, що виселення ОСОБА_4 слід проводити із садівничого будинку, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :18:000:0222, площею 0,04 га, яка належить ОСОБА_8 згідно з державним актом серії ЯГ № 618519 від 18 березня 2008 року, що розташована в СВТ «Інгул» на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка мала попередній № 17, записаний в цьому державному акті, а в даний час має адресу розташування в цьому товаристві вул. Виноградна, 9 та межує по-сусідству із земельними ділянками: вул. Виноградна, 7 належить ОСОБА_9, вул. Виноградна, 11 належить ОСОБА_10 та вул. Садова, 3 належить ОСОБА_11

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а ухвала Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року залишено без змін.

З цього часу рішення суду більше року не виконувалось.

1 липня 2015 р. державний виконавець Колубаєв А.В. прийняв виконавче провадження до свого провадження і приступив до примусового виконання рішення.

Статтею 78 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений порядок виконання рішення про виселення боржника. Відповідно до цієї статті державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.

У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем.

Передане для зберігання майно боржника видається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації частини майна боржника.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 липня 2015 р. державним виконавцем на адресу боржника та стягувача була направлена вимога про необхідність бути присутніми 4 серпня 2015 р. о 10.00 годині для проведення виконавчих дій, а саме примусового виселенню ОСОБА_4 із садівничого будинку( а.с. 41-42,48).

С цією вимогою була ознайомлена й представник боржника ОСОБА_5, про що свідчить її заява від 30 липня 2015 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та звернення від 3 серпня 2015 р. про зупинення виконавчих дій ( а.с. 154, 10-12).

Оскільки боржниця не зявилася для проведення виконавчих дій, виконавчі дії проводились в присутності голови СВТ, представника міліції та понятих, присутність яких забезпечила стягувач. За результатами проведення виконавчих дій був складений акт та описане майно, що належить ОСОБА_4, яке передане на відповідальне зберігання ОСОБА_8 (а.с.43-44).

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що

виконавчі дії, проведені державним виконавцем Колубаєвим А.В. 4 серпня 2015 р. про виселення ОСОБА_4 з садівничого будинку, відповідають порядку проведення виконавчих дій, передбаченого ст.78 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вірно відмовив у задоволенні скарги.

Також суд першої інстанції, вірно відмовив у скасуванні вимоги державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області про проведення 4 серпня 2015 року примусових виконавчих дій, щодо виселення ОСОБА_4, оскільки інформація, що міститься у вимозі, відповідає резолютивній частині ухвали суду щодо розяснення рішення, яка набула законної сили, в якій чітко зазначено місце розташування садового будинку та земельної ділянки, з якої необхідно проводити виселення, а помилкове зазначення реквізитів ухвали, що була скасована не впливає на її суть.

Посилання апелянта на те, що вона не була належним чином повідомлена про проведення виконавчих дій, є безпідставними, оскільки представник боржниці ОСОБА_12 30 липня 2015 р. була особисто ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження, в яких на той час містилася вимога державного виконавця про необхідність бути присутніми при проведенні виконавчих дій 4 серпня 2015 р. До того ж, 3 серпня 2015 р. представник боржниці подала звернення про зупинення виконавчих дій ( а.с. 154, 10-12).

Доводи апелянта про те, що державний виконавець безпідставно відмовив у відкладенні виконавчих дій на іншу дату, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки обставин, які б перешкоджали проведенню виконавчих дій не встановлено, так як боржниця перебувала на амбулаторному, а не стаціонарному лікуванні, а тому не вона не її представник не були позбавлені можливості взяти участь у проведенні цих дій.

Крім того, в зверненні, представник боржниці просила не відкласти виконавчі дії, а зупинити їх. При цьому, жодних документів, які б підтверджували стан здоровя боржниці, державному виконавцю надано не було.

До того ж, відкладення виконавчих дій є правом, а не обовязком державного виконавця.

Посилання апелянта на те, що державний виконавець не дочекався розгляду подання про примусовий вхід до житла та незаконно здійснив дії щодо її виселення, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу оскільки таке звернення може мати місце лише з метою виявлення та перевіркою майнового стану боржника, що знаходиться в певному житлі, в той час як рішення суду ухвалене щодо виселення особи, про що також зазначено у мотивувальній частині ухвали на яку посилається представник боржника.

Доводи апелянта про те, що неможливо визначити місце розташування земельної ділянки з якої необхідно проводити виселення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в ухвалі Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 р. про розяснення рішення усунені будь-які сумніви щодо розташування садового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований .

Твердження апелянта про те, що під час проведення виконавчих дій брали участь у якості понятих не сусіди по СВТ, а родичі стягувача ОСОБА_8 також не знайшли свого підтвердження в ходе судового засіданні, а тому не можуть бути підставою для визнання дій державного виконавця незаконними.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються незгоди ОСОБА_4 з рішенням суду про її виселення, а тому не можуть бути підставою для визнання незаконними виконавчих дій по її виселенню.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.О. Шаманська

Судді І.В. Лівінський

ОСОБА_13