16.09.2016 Справа №337/6503/15-ц
Провадження 2/337/164/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Гальцевої К.В.

прокурора - Юзько Н.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах малолітнього ОСОБА_3, третя особа: КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Ухвалою суду від 16.09.2016 року позовні вимоги органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому районудо ОСОБА_4, ОСОБА_6про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 та стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5, за клопотанням представника позивача залишені без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що у відділі по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває на контролі сім'я ОСОБА_4 Впродовж другої половини 2014р. та першої половини 2015р. з ОСОБА_4 проводилась профілактична робота щодо неналежного виконання батьківських обов'язків. 12.05.2015 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя відібрано малолітнього ОСОБА_3 від матері без позбавлення батьківських прав. З 08.04.2015 року по теперішній час малолітній ОСОБА_3 перебуває у будинку дитини. Запис про народження ОСОБА_3 зареєстрований на підставі ч.1 ст.135 СК України. Під час розгляду справи про відібрання дитини та під час проведення профілактичної роботи ОСОБА_4 неодноразово роз'яснювалося про можливість повернення сина ОСОБА_7 та необхідності змінити своє відношення щодо дітей. За період перебування у дитячому будинку «Сонечко» мати дитину належним чином не відвідувала, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавилась, матеріально не підтримувала, без поважних причин понад шість місяців не забрала дитину з дитячого закладу, профілактична робота з матір'ю дитини щодо неналежного виконання батьківських обов'язків, позитивних результатів не дала. Просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав та стягнути аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 368,40 грн. щомісяця, до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи сповіщена своєчасно, заявами про відкладення справи не зверталася.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_4, допитана за правилами допиту свідка в судовому засіданні 29.03.2016 року, за позовом заперечувала, суду пояснила, що після відібрання в неї дитини відвідувала її в дитячій лікарні, купувала дитяче харчування, ліки, які потребувала дитина за вимогою лікарів. За час перебування в дитячому будинку «Сонечко», вона намагалась відвідати дитину, однак їй в коридорі невідома жінка повідомила, що готується усиновлення дитини, та фактично вона не має права на побачення з дитиною. Під час розгляду справи вона звернулася до Дитячого Будинку «Сонечко» з листом, в якому просила надати їй можливість побачення з дитиною. ЇЇ повідомили про можливість відвідування дитини, але станом на 29.03.2016 року вона дитину не відвідувала, причину пояснити не змогла. Вважає, що позов безпідставний, оскільки вона свої батьківські обов'язки виконує, має для утримання дітей всі належні умови. Поважність існування причин, з яких вона не повернула дитину, зазначити суду не змогла.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 за позовом заперечував, суду пояснив, що підставою позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, є відсутність матеріальних коштів, та скрутне матеріальне становище, в якому вона опинилась, однак держава, жодним чином не допомогла родині. В теперішній час ОСОБА_4 має нормальні умови життя, виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в липні 2016 року народила ще одну дитину, яка потребує багато уваги та піклування. Відібрану дитину будучи вагітною відвідувала в Дитячому Будинку «Сонечко» один раз, спілкувалась з дитиною, приносила подарунки. Поважність існування причин, з яких ОСОБА_8 не повернула дитину, зазначити суду не зміг. Вважає, що позовні вимоги органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району є незаконними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову. Поважність існування причин, з яких ОСОБА_8 не повернула дитину, зазначити суду не зміг. Щодо роз'яснень суду про можливість захисту прав ОСОБА_8 у судовому порядку шляхом звернення до суду з позовом про відібрання дитини, пояснив, щ має доручення від Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги лише на ведення справи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а тому надання ОСОБА_8 консультацій з інших питань виходить за межі доручення.

Представник третьої особи КУ Запорізького обласного спеціалізованого будинку «Сонечко» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою щодо розгляду справи у його відсутність, при розгляді справи по суті заявлені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що ОСОБА_3 перебуває у Будинку Дитини «Сонечко» з 08.04.2015 року. У період з 26.08.2015 по 18.03.2016 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні у дитячому відділенні Запорізького обласного протитуберкульозного диспансеру. ОСОБА_8 з питаннями щодо повернення дитини не зверталася, долею дитини, умовами виховання, станом її здоров'я, потребою в лікуванні, не цікавилася навіть за телефоном. Лише 12.03.2016 року, під час перебування справи у суді від ОСОБА_4 надійшов лист щодо можливості побачену з дитиною, на який було направлено відповідну відповідь. Лише один раз 2.06.2016 року ОСОБА_4 навідалася до дитини, принесла печиво та сік, пробула з дитиною 20 хвилин, час спілкування визначила самостійно, можливістю повернення дитини не цівкалася, після цього побачення навіть у телефонному режимі не цікавилася долею дитини. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, дав заключення щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №363 від 24.04.2014р., виданим Хортицьким відділом РАЦС м. Запоріжжя (т.1 а.с.6)., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №747 від 21.08.2012р., виданим Хортицьким відділом РАЦС м.Запоріжжя т.1 (а.с.6). та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №39 від 29.07.2016 року., виданим Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в запорізькій області ( т.2 а.п.54)

Актовий запис про народження ОСОБА_3 здійснений на підставі ч.1 ст.135 СК України.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015р. відібрано малолітнього ОСОБА_3 від матері ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району для вирішення питання подальшої долі дитини.

Спеціалістами відділу 10.03.2015р., 07.04.2015р. були здійснені виходи за адресою АДРЕСА_1, де фактично мешкає малолітній ОСОБА_5 з бабою, ОСОБА_10, яка його виховує та утримує. Згідно з актами обстеження умов проживання, санітарно-гігієнічні умови не відповідають нормі, в квартирі не створені умови для проживання та розвитку дитини. Батьки дитини - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не приймають участі у його вихованні та утриманні, його долею, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавляться, матеріально дитину не підтримують. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 року народила третю дитину ОСОБА_11, яка ІНФОРМАЦІЯ_10 померла в КЗ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР.

Малолітній ОСОБА_3 перебуває у Будинку Дитини «Сонечко» з 08.04.2015 року по теперішній час.

У період з 26.08.2015 року по 18.03.2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на лікуванні у дитячому відділенні Запорізького обласного протитуберкульозного диспансеру.

За період перебування ОСОБА_3 до часу звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав - 07.12.2015 року ОСОБА_4 у Будинку Дитини «Сонечко» сина ОСОБА_7 не відвідувала, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавилася, матеріально дитину не підтримувала.

Під час розгляду справи по суті відповідачці ОСОБА_4 неодноразово було роз'яснення судом щодо вжиття необхідних заходів щодо повернення дитини та можливості побачення з нею. Натомість тому, ОСОБА_4 лише 28.02.2016 року звернулася з листом щодо можливості побачення з дитиною. Питання щодо можливості повернення ОСОБА_3 у родину у згаданому листі не зазначалося.

Листом від 21.03.2016 року ОСОБА_4 було офіційно повідомлено про можливість відвідування дитини.

Натомість тому, лише після спливу двомісячного терміну, неодноразового поставлення у судовому засіданні питання щодо можливості побачення з дитиною та її повернення, ОСОБА_4 лише один раз - 02.06.2016 року відвідала дитину, з якою поспілкувалася 20 хвилин, питання щодо повернення не порушувала, з відповідними заявами до установи та з позовом до суду не зверталася, взагалі після побачення з дитиною, надала суду на підтвердження своїх заперечень фотографії, зроблені під час спілкування з сином, та жодного разу після цього у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідачки вважає, що догляд за новонародженою дитиною, є на його думку підтвердження існування поважності причини з якої ОСОБА_4 не відвідує сина ОСОБА_7, натомість з цим суд погодитися не може, оскільки вважає, що ОСОБА_4 фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків відносно ОСОБА_3

Відповідно до ст. 164 ч.1 п.1 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування.

Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Обставина самоусунення відповідача від участі у вихованні, утриманні, харчуванні, лікуванні, наданні освіти, спілкуванні встановлена судом в повному обсязі, та не спростована відповідачкою та її представником, допитані за їхнім клопотанням ОСОБА_12, ОСОБА_10 не зазначили про існування поважності причини неможливості повернення дитини в родину, або у достатній мірі щодо участі ОСОБА_4 у виховування та матеріальної підтримки свого сина ОСОБА_3 Сам факт спілкування з дитиною один раз під час тривалого розгляду справи не може свідчити про зміну відношення ОСОБА_4 до свого сина ОСОБА_3 та дійсного бажання повернення сина у родину.

Доводи представника відповідачки, що поміщення та перебування ОСОБА_3 в Будинку Дитини «Сонечко» суперечить нормам чинного законодавства, суд до уваги не приймає, оскільки це питання виходить за межі пред'явлених позовних вимог та не було оскаржене відповідачкою та її представником, позовні вимого щодо витребування дитини також заявлені не були.

Доводи представника відповідача про те, що заявлені позовні вимоги суперечать практиці Європейського суду є хибними, у згаданому рішенні Європейського Суду «Савіни проти України» мова йшла саме про невжиття державними органами інших заходів, ніж позбавлення батьківських прав, з метою поліпшення певних умов проживання, натомість тому, саме встановлення факту, що залишення ОСОБА_3 у ОСОБА_8 небезпечне для його життя, здоров'я, виховання, послугувало ухваленню рішення про відібрання ОСОБА_3 від ОСОБА_8 без позбавлення батьківських прав та передання останнього органу опіки та піклування до вирішення подальшої долі дитини, перед зверненням до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст.112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї". "Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили".

У преамбулі до Конвенції ООН «Про права дитини» зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до ст..8 Європейської конвенції про захист прав людини «кожен має право на повагу до свого... сімейного життя.. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб".

Ст. 150 СК України передбачено перелік обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

1. виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

2. піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

3. здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя;

4. поважати дитину;

5. передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї;

6. забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини;

7. забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Обраний органом опіки та піклування спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3, у цій справі при вищевикладених обставинах повністю узгоджується із Європейською конвенцією про захист прав і основних свобод людини, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, оскілки направлений на захист прав та інтересів малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування.

Судом не вислухана думка дитини в судовому засіданні у відповідності до ст. 171 СК України, оскільки згідно психологічної характеристики практичного психологу ДБ «Сонечко» (а.с.7 т.2) в силу вікових особливостей малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 не може самостійно приймати рішення та висказувати свою думку.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_10, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові або іншим родичам, вона передається на опікування органові опіки та піклування.

Позовні вимоги щодо можливості призначення ОСОБА_10 опікуном заявлені не були, а тому доводи представника відповідача щодо неможливості перебування дитини у Будинку Дитини «Сонечко» , оскільки не вирішувалося питання щодо передання малолітнього ОСОБА_3 під опіку ОСОБА_10, судом до уваги прийняті не можуть.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий заробіток, частину його одержує в натурі, а так само при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у мінімально можливому розмірі, відповідачкою та її представником не спростовані, суд вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 180, 184, 164, 165, 167, 171 СК України, ст. 60 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 208, 213, 215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, батьківських прав щодо сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати малолітнього органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району до вирішення подальшої долі дитини.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 368,40 гривень щомісяця, починаючи з 07.12.2015 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи в суді в розмірі 1102,40 грн.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - Хортицькому районному відділу реєстрації актів цивільного стану м.Запоріжжя .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан