Справа № 444/1065/15 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/149/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Шумської Н.Л.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянтів- ОСОБА_4.,

ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, позивача -ОСОБА_6, її представника- ОСОБА_14., представника ОСОБА_7- ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 15 червня 2015 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зашківської сільської ради, треті особи: Жовківська держнотконтора, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зашківської сільської ради, треті особи: Жовківська держнотконтора, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено.

Надано ОСОБА_6 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в два місяці із дня вступу даного рішення суду в законну силу.

Дане рішення суду оскаржили ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилаються на те, що рішення суду підлягає скасуванню у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначають, що ОСОБА_6 08.05.2015 року звернулася до Жовківського районного суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. На думку апелянтів позивач не назвала причин пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Фактично позивачка пропустила строк на прийняття спадщини свідомо так, як вважала, що все майно перейде до її дочки за підробленим заповітом, яка подала заяву до нотаріальної контори вчасно, проте заповіт відповідно до почеркознавчої експертизи не був підписаний спадкодавцем, а тому суд визнав його недійсним. Просять рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів- ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача - ОСОБА_6 та її представника- ОСОБА_14., представника ОСОБА_7- ОСОБА_8 на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбчено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а частиною 3 статті 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суд, відповідно до п. 24 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області від 22.04.2014 року НОМЕР_1.

Із матеріалів цивільної справи № 444/2406/14-ц вбачається, що ОСОБА_9 20 грудня 2011 року в Зашківській сільській склала заповіт на користь ОСОБА_8.

02 жовтня 2015 року відповідачі по справі подали до Жовківського районного суду Львівської області позовну заяву про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2015 року у цивільній справі № 444/2406/14-ц визнано недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_9, посвідчений секретарем Зашківської сільської ради складений на користь ОСОБА_8.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_8 (нині ОСОБА_8) вбачається, що остання є донькою ОСОБА_6.

Як вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 02 вересня 2014 року Жовківською ДНК зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_9 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 лютого 2015 року ОСОБА_6 в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я. склала заяву про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_9. Проте, така була складена та подана до нотаріальної контори після сплину строку подання такої заяви до нотаріальної контори.

Актом встановлення факту проживання від 04 травня 2015 року встановлено, що ОСОБА_6 та її донька ОСОБА_11 протягом багатьох років провідували та піклувалися та допомагали по господарству ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Із довідки управління соціального захисту населення Жовківської РДА від 29 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 здійснює догляд за ОСОБА_7 з 22 січня 2015 року по даний час.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи ОСОБА_2 також подала заяву про прийняття спадщини лише на обов'язкову частку у спадщині визнаючи наявність заповіту.

Відповідачі, які є спадкоємцями майна померлої ОСОБА_9, в суді апеляційної інстанції визнали право ОСОБА_6 на спадщину після смерті її матері.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачці не було відомо про те, що заповіт було складено з порушенням закону. А відтак, районний суд вірно встановив, що наявність заповіту у доньки позивачки була тією об'єктивною та істотною обставиною, яка не дала можливості останній звернутися до нотаріуса. Крім того, про те, що сестри та брат оспорюють заповіт ОСОБА_9 їй стало відомо лише після 20 жовтня 2014 року, а тому подати заяву про прийняття спадщини за законом у встановлений строк не змогла бо їй не було відомо про зміну обставин.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 пропустила встановлений законом шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини із поважних причин, а тому її позов слід задовольнити та визначити їй додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_9.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Решта доводів апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та рішенням і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Шумська Н.Л.