РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Кремінна

Справа № 414/49/15-ц

Провадження № 2/414/2/2016

Суд Кремінського району Луганської області

у складі: головуючого: судді Костроба Ю. Ю.

при секретарі Міщенко О.О.

адвоката ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики та зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з заявою, в якій пояснила, що 17 травня 2013року ОСОБА_5, що яка перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 під розписку позичила у неї, ОСОБА_4, гроші в сумі 500 доларів США. Оскільки відповідачі на момент позики перебували в зареєстрованому шлюбі та вони є солідарними боржниками. Позивач 1 травня 2014 року усно зверталася до відповідачів з вимогою повернення боргу, але відповідачі відповіли,що у них фінансові труднощі та не мають можливості повернути борг. Тому позивач вимушена звернутися до суду та прохає суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 борг в сумі 13025,00грн, три відсотки річних за несвоєчасні розрахунки 312,94грн., проценти за договором позики в сумі 1928,39грн, інфляційні нарахування у сумі 3451,85грн., а також понесені позивачем судові витрати.

Позивач у судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином , але звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності,позовні вимоги підтримала. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що позовні вимоги його довірительки ґрунтуються на положеннях ст.65 ч.4 Сімейного кодексу України, ст.ст.526,541 ч.1,543 ч.1,611, 625,1046,1047,1048,1049 ЦК України. Він вважає позовні вимоги повністю доведеними розпискою, яка долучена до матеріалів справи і обґрунтованими на законі на які він посилається у складеному позові та у своїх поясненнях суду. Зустрічний позов він не визнає, оскільки він вважає,що ОСОБА_6 та його представник не розуміють і оцінюють зміст ст.65 СК України, оскільки між сторонами склалися правовідносини позики, а ст..65 СК України регулює розпорядження майном. Таким чином він вважає зустрічний позов необґрунтований на положеннях матеріального права. Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнала та суду пояснила, що 17.05.2013року вони разом з чоловіком позичали гроші на придбання автомобіля та весілля доньки. Гроші позичали в приміщення кухні домогосподарства позивача. Зустрічний позов не визнає, оскільки вважає,що колишній чоловік повинен відповідати по боргам подружжя. Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 позов визнав. Проти зустрічного позову заперечував, оскільки вважає його необґрунтованим на законі.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що його колишня дружина борг брала без його згоди та відома , до того ж він на момент укладання договору позики між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, 17 травня 2013року, перебував на території Російської Федерації, а розписка написана ОСОБА_5 в м. Кремінна Луганської області. Він вважає розписку сфабрикованою, оскільки сама ОСОБА_5 також була відсутня на території України 17.05.2013року в той день коли була так би мовити написана розписка. Він вважає,що його колишня дружина з якою у нього склалися неприязнені стосунки та її найліпша та найближча подруга ОСОБА_4 шляхом подання вказаного позову та складання сфабрикованої розписки, мали намір збагатитися за його рахунок . Крім того він пояснив,що після розірвання шлюбу він самостійно сплатив всі борги за придбаний автомобіль, підтвердженням чого є копії грошових переводів від його друзів з України на його адресу у Росії.Він підтримує свій позов.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 позов ОСОБА_4 не визнала та суду пояснила, що згідно положень ст. 65 СК України:

1.Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно положень ст.31 ЦК України :

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

Як стверджує її довіритель гроші були запозичені без його згоди та відома, факт його відсутності на території України під час так би мовити оформлення розписки підтверджений численними довідками відповідних компетентних органів. Таким чином вона вважає позов ОСОБА_4 необґрунтованим на законі. Вона підтримує позов свого довірителя.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав:

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу( а. с. 6) відповідачі у справі 17 вересня 1994 року зареєстрували між собою шлюб.

Згідно оригіналу розписки (а.с.73) ОСОБА_5 написала вказану розписку 17.05.2013року в м. Кремінна Луганської області.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України Луганська митниця (а.с.97,104), відповідно бази даних ЄАІС ДФС за період часу з 01.05.2013року по 01.07.2013року автомобіль НОМЕР_1, VIN-номер Y6DSF69Y0C0001908 перетинав митний кордон через митний пост «Мілове» Луганської митниці ДФС :-22.05.2013року о 6 год. 7 хв. під керуванням ОСОБА_6 на вїзд в Україну;-26.05.2013року о 7 год.1 хв. під керуванням ОСОБА_6 на виїзд з України.

Згідно довідок (а.с.112-114) з території України на адресу ОСОБА_6 у м. Москву 8 квітня 2014року переказувалися гроші у розмірі 100000 російських рублів.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с.145) встановлено,що громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вїхали на територію України 22.05.2013року через митний пункт перепуску «Мілове» та виїхали 26.05.2013року з території України через митний пункт перепуску «Мілове.

Таким чином суд вважає, заперечення відповідача ОСОБА_6 по позову ОСОБА_4 обґрунтованими та такими, що підтверджуються долученими до справи письмовими доказами (а.с. 97,104,145).

Згідно положень ст. 65 СК України:

1.Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно положень ст.31 ЦК України :

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

Оскільки, на думку суду розмір суми підлягаючої до стягнення,який еквівалентний сумі 500 доларам США, не може мати відношення до дрібного побутового правочину, а відповідач ОСОБА_6 довів в ході судового засідання, що договір позики був укладений без його відома та його згоди, суд вважає, що у задоволення позову відносно стягнення боргу з ОСОБА_6 необхідно відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_6 необхідно задовольнити у повному обсязі.

Беручи до уваги повне визнання позову ОСОБА_5, керуючись положеннями ст.61 ч.1 ЦПК України, згідно якої обставини,визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає за необхідне позовні вимоги відносно неї задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 65 Сімейного кодексу України ст. 31,203, 215-216 ЦК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг у сумі 13025,00грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 три відсотки річних за несвоєчасні розрахунки в сумі 312 грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 проценти за договором позики 1928 грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні нарахування в сумі 3451 грн. 85 коп., а всього 18718 грн.18 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 - залишити без задоволення через їх необґрунтованість.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики від 17 травня 2013 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині покладення виконання зобовязань по сплаті боргу на ОСОБА_6.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Ю.Ю. Костроба