Справа № 214/4887/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 жовтня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом 01.09.20016 року та просила суд стягувати із відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування предявлених вимог вказала, що під час перебування з відповідачем в шлюбі 04.04.1999 року у них народився син ОСОБА_4, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а її неодноразові звернення з цього приводу ігнорує, натомість будучи працездатною особою та не маючи інших аліментних зобовязань, ОСОБА_2 має можливість надавати таку допомогу. За даних обставин за захистом майнових інтересів дитини позивач вимушена звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 предявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та пояснила, що разом з сином ОСОБА_4 вони проживають окремо від ОСОБА_2 на орендованій квартирі. Вона працює неофіційно малярем-штукатуром, син навчається, всі витрати по утриманню сина та його матеріальному забезпеченню вона несе самостійно. В період перебування з відповідачем у шлюбі, вона працювала за кордоном та висилала кошти на утримання сина, оплату комунальних платежів, оскільки сам ОСОБА_2 ніде не працював. В період його перебування в зоні АТО, відповідач вислав їй 2000 грн., проте після того жодної допомоги більше не надавав.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що дійсно перебував з позивачем у шлюбі, від якого мають спільного сина ОСОБА_4. В період сумісного проживання з нею, він також утримував її дітей від першого шлюбу, а в період, коли ОСОБА_1 працювала за кордоном, самостійно ніс всі витрати на їх матеріальне забезпечення. Враховуючи те, що він є учасником АТО та перебував тривалий час на лікуванні у звязку з отриманими травмами, зараз оформлює документи по призначенню групи інвалідності, тому не має можливості надавати допомогу на утримання сина.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, зареєстрованому 03.09.2003 року Великодедеркальською сільською радою Шумського району Тернопільської області (а.с.5), у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується його свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 446348, виданим 04.06.2013 року (повторно) (а.с.6).

Як вказувала позивач, що також підтвердив відповідач, дитина проживає разом з матірю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, а тому вказані обставини в розумінні ст.61 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню.

Відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій в зоні АТО Дебальцеве Донецької області, перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» з 04.05.2016 року по 13.05.2016 року у звязку з отриманими травмами в ході виконання бойових завдань (а.с.12-16).

Неповнолітній син сторін ОСОБА_3, навчається на ІІІ курсі Криворізького професійного ліцею за державним замовленням на денному відділенні, спеціальність «Електрогазозварювальник», термін навчання до 26.06.2017 року, що підтверджується довідкою з місця навчання № 298 від 13.09.2016 року (а.с.18).

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька.

Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дитини та їх розмір між сторонами не досягнуто.

При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобовязань не має, що визначає його спроможність надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який є неповнолітнім та навчається за денною формою, а тому за встановлених судом обставин потребує надання такої допомоги з боку батька.

Посилання відповідача на те, що він тривалий час перебував на лікуванні та оформлює інвалідність, а тому не може працювати та забезпечувати свого сина, суд оцінює критично, оскільки відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України будь-яких належних та допустимих доказів тому, що йому присвоєно групу інвалідності, яка б визначала неможливість здійснення ним трудової діяльності, суду не надано, в той час як сам відповідач в ході судового розгляду не заперечував відсутність протипоказань до праці.

При визначенні розміру аліментів суд також враховує можливість надання матеріальної допомоги іншим з батьків, тобто матір`ю ОСОБА_1 позивачем у справі, яка має мінливий дохід та неофіційно працює.

Суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно можливості трудової діяльності сина ОСОБА_3, який навчається на денній формі, оскільки за відсутності у сина доходу, який би забезпечував його потреби та набагато перевищував дохід батьків, такі обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від визначеного ст.180 СК України обовязку по утриманню сина до досягнення ним повноліття.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі із стягненням з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення судом аліментів в заявленому позивачем розмірі відповідатиме засадам розумності, справедливості, рівності обовязку батьків по утриманню дитини, та дійсним обставинам справи.

Доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212 215, 224, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 01 вересня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 04 квітня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежів за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Євтушенко О.І.