Номер провадження: 22-ц/785/7249/16
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,

встановила:

23.06.2015 року позивач Приватне акціонерне товариство «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур» (далі - ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» є власником автомобілю марки «Хюндай Елантра», д/н НОМЕР_2.

09 лютого 2015 року відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрала безпечну швидкість, не врахувала дорожню обстановку, не впоралася з керуванням, внаслідок чого скоїла зіткнення з належним позивачу автомобілем, внаслідок чого автомобіль зазнав чисельні механічні пошкодження.

Вина відповідача в порушенні п.12.1 Правил дорожнього руху України встановлена постановою Малиновського районного суду м. Одеси по адміністративній справі № 531/2170/15-ц.

Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована в СК «Граве Україна», 12.02.2015 року позивач звернувся до страховика з повідомленням про випадок з транспортним засобом.

Згідно з висновком експерта ФЛП «ОСОБА_6.» від 03.03.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 3198,30 грн.

25.02.2015 року ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур», діючи на підставі договору № 62/2014 - ТО/979 від 24.12.2014 року, передало пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль ДП «Автотрейдінг - Одеса» для здійснення ремонтних робіт.

Відповідно до акту виконаних робіт від 02.03.2015 року вартість ремонтних робіт скала 5125,75 грн.

Платіжним дорученням №2013 від 11.03.2015 року позивач оплатив вартість ремонтних робіт в повному обсязі.

21.05.2015 року СК «Граве Україна» здійснила виплату на користь ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» страхового відшкодування в розмірі 3198,30 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 1927,45 грн., у вигляді збитків, понесених внаслідок здійснення відновлювального ремонту автомобілю НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, склала 3198,30 грн., яка була відшкодована страховою компанією у повному обсязі, надавши суду письмові заперечення (а.с.37-38).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2016 року у задоволенні позовні вимоги ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного рішення, та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 09.02.2015 року, біля 08год.15хв. між автомобілем Лексус, держ. № НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_3, та автомобілем Хюндай, держ. № НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу ПрАТ «ВО «Стальканат - Сілур», по вул. Різовська 11 в м. Одесі, сталася ДТП, з вини відповідача ОСОБА_3, підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, у зв'язку з чим та у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню

Також встановленими є ті обставини, що Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 застрахована в СК «Граве Україна», яка в свою чергу, виплатила позивачу завдану матеріальну шкоду, визначену Звітом № 02-025 незалежної оцінки транспортних засобів, у сумі 3198,30 грн.

Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи повинна відповідач ОСОБА_3 відшкодувати позивачу - ПрАТ «ВО «Стальканат - Сілур» різницю між завданою матеріальною шкодою і фактичними витратами по ремонту пошкодженого автомобіля відповідача, яка склала 1927,45 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2015 року ПрАТ «ВО «Стальканат - Сілур», діючи на підставі договору № 62/2014 - ТО/979 від 24.12.2014 року передало пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль ДП «Автотрейдінг - Одеса» для здійснення ремонтних робіт (а.с. 7-8).

Відповідно до акту виконаних робіт від 02.03.2015 року вартість ремонтних робіт склала 5125,75 грн. (а.с. 9-10).

Відповідно до платіжного доручення №2013 від 11.03.2015 року, позивач оплатив вартість ремонтних робіт в повному обсязі (а.с.11).

Разом з тим, згідно з висновком експерта ФЛП «ОСОБА_6.» від 03.03.2015 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля, склала 3198,30 грн. (а.с. 12-21).

Зазначений висновок не оскаржувався сторонами, що свідчить про їх згоду з розміром матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача.

З підстав викладеного, 21.05.2015 року СК «Граве Україна» здійснила виплату на користь ПрАТ «ВО «Стальканат - Сілур» страхового відшкодування в розмірі 3198,30 грн. (а.с. 22).

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у разі, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала зношеність (наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Саме таких правових позицій дотримується Верховний Суд України, згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а також згідно постанови Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року (а.с.71-78).

Однак судом не було враховано, що в даному випадку в ході ремонту автомобіля не були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Так, автомобіль позивача, 2010 року випуску, не знятий з виробництва на час здійснення його ремонту, а тому при заміні його деталей належить враховувати зношеність пошкоджених частин автомобіля, що було враховано при здійсненні оцінки матеріальної шкоди (а.с. 17).

Так, у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Дійсно, відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У зв'язку з вищевикладеним, та враховуючи, що в даному випадку жодна із умов не настала, у відповідача ОСОБА_3 не виникло обов'язку по відшкодовуванню позивачу різниці між завданою майновою шкодою і фактично понесених витрат на ремонт автомобіля позивача.

Також є обгрунтованими доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що згідно п. 4.2.2. Договору № 62/2014 - ТО/979 від 24.12.2014 року, укладеного між позивачем - ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» та ДП «Автотрейдінг - Одеса», останній надає позивачу знижку на вартість виконаних робіт у розмірі 15% та на вартість запасних частин у розмірі 10% (а.с.7).

Таким чином, враховуючи, що вартість виконаних робіт склала 2430,25 грн., знижка 15% склала 364,54 грн.; вартість запасних частин склала 2695,50 грн., знижка 10% склала 269,55грн.

Тобто, знижка, яка мала бути надана позивачу, склала 634,09 грн., якою позивач безпідставно не скористався, бажаючи стягнути вказану суму на свою користь незаконно з відповідача.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які віона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розподілити між сторонами судовий збір.

Так, враховуючи, що за подання апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_3 сплатила 121,80 грн., в той час як мала сплатити 267,96 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у сумі 121,80 грн., та на користь Державного бюджету України - 146,16 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур» на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 121,80 грн. (сто двадцять одну гривню 80 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур» на користь Державного бюджету України 146,16 грн. (сто сорок шість гривень 16 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко