Справа №: 343/2393/15-ц
Провадження №: 2/0343/29/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря Шикор Г. В.,

адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив, та просив зобов'язати ОСОБА_3 на межі між його земельною ділянкою і земельною ділянкою ОСОБА_4 відновити знищені ним три межові знаки і в майбутньому не знищувати їх; зобов'язати відповідача не чинити перешкод йому та членам його сім'ї вільно користуватись його земельною ділянкою та не ображати їх; стягнути з відповідача на його користь 5000 гривень за заподіяння йому та його членам сім'ї моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності серії САЕ № 441406 від 14.08.2013 року він являється власником земельної ділянки, площею 0,2268 га, яка розташована по вул. Дронівська в с.Гошів Долинського району в урочищі «За рікою». В межу з його земельною ділянкою розташована земельна ділянка ОСОБА_4, який проживає у м. Калуш та не має державного акта про право власності на неї. Цією земельною ділянкою користується батько ОСОБА_4, а його рідний брат - відповідач по справі ОСОБА_3

Відповідач протягом тривалого часу порушує його право на землекористування, яке виражається в тому, що він то захоплює частину його ділянки, порушуючи межу, то знищує межові знаки, які передані йому на зберігання згідно акта від 2009 року, то не пускає його та членів його сім"ї на город, вчиняє з ними сварки, стверджуючи, що дана земельна ділянка належить йому згідно заповіту батька.

У червні 2014 року він звертався в Долинський районний суд з позовом до відповідача з приводу пошкодження останнім межових знаків. Суд в його позові відмовив, тому в 2015 році він самостійно їх поновив. Для цього закупив арматурне залізо, товщиною до 20 мм, довжиною 100 м, з якого у нижній частині зварив перехрестя по 20 см, тому знак став довжиною 60 см, з якого 40 см забетонував у землі, а 20 см виступало назовні. Для виготовлення бетону використав каміння, гравій та цемент, загальною масою у 10-ти літрове відро на кожен знак. Таким чином, для трьох знаків використав 3 м арматурної сталі та 30 л бетону.

У липні 2015 року, коли він перебував на стаціонарному лікуванні з приводу операції на грижі, відповідач, користуючись його відсутністю, знову зруйнував межові знаки, розбивши бетон та забравши арматуру. Свідком знищення межових знаків відповідачем став ОСОБА_5, який повідомив йому про це. Разом із ОСОБА_5 він вийшов на земельну ділянку і побачив, що три межові знаки знищені, на їх місцях залишились каміння та куски бетону, арматура відсутня.

21 липня 2015 року о 18 годині він в черговий раз вийшов на свою ділянку. В той час із старої батьківської хати вийшов відповідач та став погрожувати йому, говорив, що межових знаків між земельними ділянками не буде, що знищить ще усі існуючі. З цього приводу він звернувся до депутата сільської ради ОСОБА_6, з яким вони вийшли на місце та переконались, що межові знаки знищені.

Про те, що відповідач руйнує межові знаки він з письмовими заявами звертався до сільської ради, начальника Долинського РВ УМВС. Після тривалого часу та його нагадування сільський голова села Гошів 24.09.2015 року на місце направив комісію, яка зафіксувала факт знищення межових знаків, склавши акт, який 24.10.2015 року затверджений рішенням Гошівської сільської ради.

Від такої поведінки відповідача щодо нього та членів його сім'ї, знищення його майна - межових знаків, приниження їхньої честі та гідності він та члени його сім'ї періодично переносять страждання та переживання, чим їм завдається значна моральна шкода, яку він оцінює в 5000 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав, посилаючись на вищевикладене, просив його задоволити. Крім того пояснив, що у 1970 році він женився і батько подарував йому 1/2 частину городу, а 1/2 частину - його брату ОСОБА_7. Вони користувалися цими частинами земельних ділянок, які були закріплені межовими знаками. Після смерті ОСОБА_7, батько склав заповіт, яким 1/2 домогосподарства заповів онукові ОСОБА_2, а 1/2 - сину ОСОБА_3, який є відповідачем по справі. Відповідно після смерті батька, за його онуком ОСОБА_4 (сином відповідача) облікується батьківський житловий будинок та земельна ділянка, якою користувався їхній брат ОСОБА_7. А ОСОБА_3 почав претендувати на його город, тому між ними зав'язалися конфлікти. Однак свій город він приватизував. У документах по приватизації пише, що земельна ділянка закріплена межовими знаками. Однак відповідач нищить межові знаки, а коли приїжджає комісія з сільської ради, тікає та заперечує, що знищені межові знаки, то не його рук справа. У лютому - березні 2015 року у присутності комісії з сільської ради він відновив межові знаки, які були пошкоджені відповідачем: спорудив з арматури нові знаки, які забетонував у землі. Однак, коли він потрапив влітку 2015 року на операцію, відповідач знову знищив три межові знаки, з яких два викопав, а один забив у землю. Про зруйновані знаки йому повідомив ОСОБА_5 Тоді останній бачив відповідача, який викопував на межі стовпки. Він неодноразово звертався до вуличного депутата та в сільську раду з заявами, щоб на місце вийшла комісія і зафіксувала пошкоджені межові знаки, однак це було безрезультатно. Він також, будучи після операції, змушений був їздити у міліцію, інші органи з метою відновлення порушених прав. Такі дії відповідача щодо нього та членів його сім"ї, на яких він постійно кричить, ображає їх, завдають йому моральних страждань. Він переживав, хвилювався за дружину, яка будучи ні в чому не винна, змушена була терпіти образи його брата. На даний час вона померла, що завдає йому ще більше болю за те, що не зміг її та своїх дітей захистити від нападів останнього. Враховуючи час та зусилля, які необхідні для відновлення його прав, стаждання, яких він та члени його сім"ї зазнали від дій відповідача, завдану моральну шкоду він оцінює у 5000 гривень.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення та вказав, що у нього з позивачем на протягом багатьох років тривають неприязні стосунки через те, що їхній батько ОСОБА_8 склав заповіт на ім'я його сина ОСОБА_4 Після смерті батька його син ОСОБА_4 у 1986 році успадкував житловий будинок з земельною ділянкою, яка межує з земельною ділянкою позивача. З того часу ОСОБА_2 не розмовляє з ним, ворогує і сердиться на те, що йому не дісталася спадщина від батька. Іноді він приїжджає погостювати у будинок свого сина в с. Гошів, але постійно в ньому не живе. Ніяких межових знаків з арматурного заліза між земельною ділянкою його сина та позивача він у липні 2015 року не руйнував та, навіть, таких не бачив. Він не являється власником суміжної з позивачем земельної ділянки, не чинив і не чинить позивачу жодних перешкод у користуванні належною йому ділянкою. ОСОБА_2 голослівно вказує на те, що він знищив межові знаки, нічим не підтверджує свої позовні вимоги, тому він просить відмовити йому в позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 2 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно світлокопії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний № 7929703 від 14.08.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № 7929932 від 14.08.2013 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2268 га, кадастровий номер: :01:004:1015, яка розташована в с. Гошів Долинського району Івано-Франківської області урочище "За рікою" (а.с. 7, 8).

Згідно довідки № 1633 від 11.09.2012 року, виданої виконкомом Гошівської сільської ради, за ОСОБА_4 облікується житловий будинок згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 12.07.1986 р. за реєстром № 2001, та земельна ділянка, загальною площею 0,2600 га (а.с. 9).

Земельна ділянка, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, межує з земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_4, що підтверджується копією плану встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 та актом встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, які передаються у приватну власність (а.с. 21, 60).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проживає у м. Калуш. Відповідач по справі ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, де і знаходиться спірна земельна ділянка.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_4 підтвердив, що йому на підставі заповіту його діда належить житловий будинок та земельна ділянка в с. Гошів Долинського району, яка межує з ділянкою позивача. На даний час він проживає в м. Калуш, тому за домоволодінням та земельною ділянкою доглядає його батько ОСОБА_3 Він не втручається у конфлікти сторін, однак вважає, що даний позов безпідставний, оскільки саме позивач забрав те, що йому не належить, а його батько не є власником земельної ділянки, нічого не порушував.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказав, що він є сусіднім землекористувачем ОСОБА_2 Між його земельною ділянкою та ділянкою позивача є межові знаки, а стовпки, які встановлені на межі з ділянкою ОСОБА_4 завжди руйнуються. Підтвердив, що неодноразово бачив на городі ОСОБА_4 його батька ОСОБА_3. Він особисто не бачив, хто руйнує межові знаки, однак вважає, що більше нікому цього не потрібно.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що у липні 2015 року він допомагав скидати сіно своїй братовій - дочці ОСОБА_2, оскільки останній був хворий, після операції. Пішовши у стодолу по острови, він зустрів ОСОБА_3, який щось копав на межі ділянок позивача та ОСОБА_4 Він повідомив про це ОСОБА_2, і вони разом пішли на город останнього, де побачили викопані ями та каміння, куски цементу, свіжий грунт. Арматури не було на місці. Ями були в тому місці, де він перед цим зустрів відповідача з лопатою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він був депутатом Гошівської сільської ради. У 2014 році він входив до складу комісії сільської ради, яка виходила на земельну ділянку позивача. Тоді був складений акт про пошкоджені межові знаки. У липні 2015 року до нього знову звернувся позивач з проханням подивитися на його земельну ділянку. Він вийшов на місце як депутат від цього округу. Цього разу були інші порушення, ніж у 2014 році, було виявлено розриті ями, викопані межові знаки. ОСОБА_2 кликав брата ОСОБА_3, вказував, що це він зробив, але оскільки на місці більше нікого не було, він нічого не складав. У склад комісії у 2015 році він вже включений не був, тому акт не підписував.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів та пояснень ОСОБА_2, останній неодноразово звертався із заявами у Гошівську сільську раду з проханням направити комісію для фіксування 3-х пошкоджених стовпків та в Долинський РВ УМВС з проханням припинити протиправні дії ОСОБА_3, про що свідчать відповідні заяви (а.с. 12, 13, 14, 18, 19). В даних заявах він вказує на відповідача, як особу, яка викопала стовпки, та зазначає при яких обставинах, в який час та з яких спонукань це було вчинено, джерела, звідки йому відомо про дані обставини.

Згідно акту Гошівської сільської ради від 24.09.2015 року, який затверджений рішенням Гошівської сільської ради № 757-34/2015 "Про затвердження актів комісії сільської ради з питань земельних відносин" від 24.10.2015 року, земельна ділянка ОСОБА_2 межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 На земельну ділянку ОСОБА_2 виготовив првовстановлюючі документи. По межі земельної ділянки ОСОБА_2 забиті арматурні кілки (залізні арматури) в кількості 4 шт. Зі слів ОСОБА_2 два стовпки (залізні арматури) викопані, один зігнутий у землі (а.с. 10, 11, 61).

З вищеописаного акту комісії Гошівської сільської ради від 24.09.2015 року (а.с. 10), заяв ОСОБА_2 до сільської ради (а.с. 12, 13, 14, 18), фотосвітлин (а.с. 58, 59), пояснень позивача, свідків судом встановлено, що три межові знаки, які були знищені відповідачем, являли собою арматурне залізо, товщиною до 20 мм, довжиною 100 м, з якого у нижній частині зварене перехрестя по 20 см (як це зображено на долученій до матеріалів справи позивачем фотосвітлині (а.с. 58), внаслідок чого знак став довжиною 60 см, з якого 40 см забетоновано у землі, а 20 см виступало назовні. Для виготовлення бетону використовувалося каміння, гравій та цемент.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу спадкового майна їхнього батька. Земельні ділянки, які в даний час належать позивачу та ОСОБА_4, в певний час також були у користуванні батька сторін. Тому знайшли своє підтвердження в судовому засіданні пояснення ОСОБА_2 про те, що відповідач не визнає його право на земельну ділянку, яка межує з ділянкою ОСОБА_4, та між якими були знищені межові знаки. А твердження відповідача про те, що він не міг знищувати межові знаки та перешкоджати ОСОБА_2 користуватися його земельною ділянкою, оскільки не має ніякого відношення до земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою позивача, так як не є її власником, спростовані вищеописаними поясненнями свідків про те, що саме він опікується земельною ділянкою сина, даними, які містяться в заявах ОСОБА_2 до правоохоронних органів і сільської ради, та висновками, зробленими за результатами їх розгляду. Крім того, у своїх запереченнях ОСОБА_3 також підтвердив, що приїжджає погостювати у будинок сина, а також зазначив про їхні неприязні відносини з позивачем, які виникли через спадщину, яка залишилися після смерті батька. Про те, що конфлікти між ними виникають саме з приводу земельної ділянки, яка належить позивачу, вбачається також зі змісту звернень останнього в Долинський РВ УМВС, повідомлень про результати їх розгляду та висновку від 06.09.2014 року (а.с. 15, 17, 18, 19).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустими доказами доведено факт порушення відповідачем його права на землю шляхом знищення трьох межових знаків, а тому його позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою та відновити межові знаки шляхом бетонування арматурних стовпчиків по межі «А» - «Б» земельної ділянки, яка розташована по вул. Дронівська в с. Гошів Долинського району Івано-Франківської області в урочищі «За рікою» підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно роз"яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України).

Оскільки, як вище зазначено, права ОСОБА_2, як власника земельної ділянки, порушені протиправними діями відповідача, тому він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої такими діями. Позивач довів, що перебував у постійному нервому напруженні з приводу руйнування межових знаків та перешкод в користуванні його земельною ділянкою, витачав час та зусилля для захисту свого порушеного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги роз'яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, його стан здоров'я, а саме, що він являється інвалідом другої групи, переніс операцію, після якої змушений витрачати свій час та прикладати зусилля для захисту свого права власності, відновлення попереднього стану межових знаків, які прийняті ним на збереження. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що відповідач є також особою пенсійного віку, сторони є братами,вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 гривень моральної шкоди, а позов в цій частині задоволити частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, фактичною передумовою судового розгляду справи позовного провадження є наявність спору про право та звернення особи до суду з відповідною заявою. Захист права в майбутньому не ґрунтується на вимогах закону. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 що стосуються членів його сім"ї, які не зверталися з самостійними вимогами до суду, та зобов"язання відповідача в майбутньому не вчиняти певні дії задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. 1 Протоколу № 2 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 23, 319, 386, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 91, 96, 152, 158 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

РIШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 відновити три межові знаки шляхом бетонування стовпчиків з арматурного заліза, товщиною до 20 мм, довжиною 60 см, з яких 40 см забетонувати у землі та у нижній частині закріпити перехрестям з цього ж матеріалу, на належній на праві власності ОСОБА_2 земельній ділянці, яка розташована по вул. Дронівська в с. Гошів Долинського району Івано-Франківської області в урочищі «За рікою», по межі з земельною ділянкою, яка облікується за ОСОБА_4, та не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500,00 (п'ятсот) гривень моральної школи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: