Провадження № 2/127/206/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського національного торговельно-економічного університету в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету про скасування наказу про звільнення, зобов»язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку за час прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київського національного торговельно-економічного університету в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету про скасування наказу про звільнення, зобов»язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку за час прогулу та моральної шкоди.

Позов мотиваний тим, що 01.09.2010 року ОСОБА_1 згідно з наказом №256-К від 01.09.2010 року була прийнята на посаду доцента кафедри фінансів ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету за контрактом на конкурсній основі терміном один рік по 31.08.2011 року.

01.09.2011 року згідно з наказом №315к відповідачем продовжено трудові відносини з позивачем на посаді доцента кафедри фінансів до проведення конкурсу.

12.09.2011 року на підставі наказу №355к ОСОБА_1 знову призначено на посаду доцента кафедри фінансів ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту КНТЕУ за контрактом на три роки.

01.09.2014 р. згідно з наказом №299к ОСОБА_1 призначено на посаду доцента кафедри фінансів ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту КНТЕУ за контрактом по 31.08.2015 року.

28.07.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про те, що в звязку з закінченням 31.08.2015 року укладеного контракту вона відповідно до ст. 184 КЗпП України просить працевлаштувати її відповідно до фаху, оскільки на даний час виховує дитину віком до трьох років.

Однак, 31.08.2015 року відповідачем видано наказ №321-к про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри фінансів у звязку з закінченням терміну дії контракту, згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу №321-к від 31.08.2015 року та записами трудової книжки позивача.

Трудову книжку та витяг з наказу №321-к від 31.08.2015 року позивач отримала 03.09.2015 року.

Проте позивач вважає, що наказ №321к від 3.08.2015 року ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту КНТЕУ про її звільнення було видано всупереч нормам чинного законодавства, а тому він має бути визнаний незаконним та скасованим в судовому порядку, що і стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав. Згідно з його запереченнями 01.09.2014 року між ОСОБА_2 торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету та ОСОБА_1 був укладений контракт №98 з науково-педагогічним працівником на строк з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року на підставі якого наказом №299-к ОСОБА_1 призначено на посаду доцента кафедри фінансів ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету з терміном виконання обовязків по 31.08.2015 року на умовах, викладених в контракті. Перед укладенням вищевказаного контракту позивач була повністю ознайомлена з його умовами, в тому числі й з тим, що строк укладеного нею трудового договору (контракту) закінчується 31.08.2015 року і що після закінчення вказаного строку трудові відносини будуть припинені відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. Однак, не зважаючи на наявність малолітнього сина віком до трьох років, ОСОБА_1 без жодних зауважень, повністю погодилась з умовами укладеного контракту. 31.08.2015 року, діючи в чіткій відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 36 та 184 КЗпП України та умов Контракту №98 від 01.09.2014 року ОСОБА_2 торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету видано наказ №321-к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади доцента кафедри фінансів в звязку з закінченням дії контракту. Тобто, ОСОБА_1 була звільнена з роботи на законних підставах і жодних порушень чинного законодавства України відповідачем не було здійснено.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

01.09.2014 року між ОСОБА_2 торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету та ОСОБА_1 був укладений контракт №98 з науково-педагогічним працівником на строк з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року, на підставі якого наказом №299-к ОСОБА_1 призначено на посаду доцента кафедри фінансів ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету з терміном виконання обовязків по 31.08.2015 року на умовах, викладених в контракті. Перед укладенням вищевказаного контракту позивач була повністю ознайомлена з його умовами, в тому числі й з тим, що строк укладеного нею трудового договору (контракту) закінчується 31.08.2015 року і що після закінчення вказаного строку трудові відносини будуть припинені відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. Проте, не зважаючи на те, що на утриманні позивача перебуває малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 повністю погодилась з умовами укладеного контракту.

31.08.2015 року відповідно до положень ст.ст. 36 п. 2 та 184 КЗпП України та умов Контракту №98 від 01.09.2014 року ОСОБА_2 торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету видано наказ №321-к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади доцента кафедри фінансів в звязку з закінченням дії контракту.

Положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України не містить заборони чи обмеження щодо звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, після закінчення строкового трудового договору з підстав, визначених п.2 ст. 36 КЗпП України.

В позовній заяві позивач щоразу вказує про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з ініціативи відповідача, але виходячи з фактичних обставин справи звільнення ОСОБА_1 мало місце з підстав, визначених п. 2 ст. 36 КЗпП України, що не є звільненням з ініціативи адміністрації.

Така ж правова позиція викладена в Ухвалі судової колегії в цивільних справах Верховного суду України від 12.11.1997року, якою встановлено, що твердження, про те, що правила ст. 184 КЗпП України про заборону звільнення жінок із дітьми до трьох років поширюються і на жінок, прийнятих за строковим трудовим договором є безпідставними.

Згідно з ч. 3 цієї статті не допускається звільнення зазначеної категорії працівників лише за ініціативою власника або уповноваженого ним органу (ст. 40 КЗпП України). Закінчення строку трудового договору є самостійною підставою для його припинення, як це передбачено п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 №9, передбачено, що розглядаючи справи про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України судам слід враховувати, що звільнення вищезазначеної категорії жінок проводиться з обов'язковим працевлаштуванням.

Позиція Верховного Суду України в цій категорії справ така, що звільнення вагітних жінок або жінок, що мають дітей до трьох років в зв'язку з закінченням строкового трудового договору має проводитися за умови обов'язкового працевлаштування.

Про можливість звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, в звязку з закінченням строку трудового договору йдеться і в ОСОБА_4 соціальної політики України №3961/0/14-11/10 від 15.04.2011 року, на який посилається позивач.

Наказ №321-к від 31.08.2015 року ОСОБА_2 торгово-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету про звільнення ОСОБА_1П, є законним та обгрунтованим, оскільки він повністю узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 184 КЗпП України, а наявність у працівника дитини віком до трьох років на день звільнення в зв язку з закінченням строків трудового договору не є підставою для продовження працівником тієї ж роботи до вирішення питання про його працевлаштування.

Твердження позивача про те, що після закінчення строкового трудового договору, ОСОБА_1 могла продовжити виконання нею тієї ж роботи до вирішення питання про її працевлаштування суперечить положенням ст. 39-1 КЗпП України, якою визначено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Виходячи з положень вказаної статті працівник повинен бути звільнений в останній день строку дії трудового договору.

Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України закінчення строку, на який укладався трудовий договір, є підставою для його припинення, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Інших обмежень для припинення трудового договору із цієї підстави законодавством не передбачено.

Спростовуються письмовими доказами і доводи позивача, про те, що відповідачем не було вжито заходів до працевлаштування ОСОБА_1

Наказом №261-к від 17.07.2015 року «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників», їй було запропоновано посаду відповідну до її фаху.

На зайняття запропонованої відповідачем посади позивач погодилася, що підтверджується її заявою від 28.07.2015 року, в звязку з чим її кандидатура була рекомендована до розгляду вченій раді обліково-фінансового факультету ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету для обрання за конкурсом на заміщення посади доцента, як це передбачено п. 5.5. Положення про порядок конкурсного відбору науково-педагогічних працівників ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету від 2015 року, що підтверджується витягом з протоколу засідання кафедри фінансів ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету від 27.08.2015 року №31.

За результатами таємного голосування вчена рада ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету не рекомендувала директору призначати ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри фінансів ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету, що підтверджується витягом з протоколу засідання Вченої ради ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету від 01.09.2015 року №6.

Іншої посади відповідно до спеціальності позивача ОСОБА_2 торговельно-економічний інститут Київського національного торговельно-економічного університету запропонувати ОСОБА_1 не мав можливості, тому що згідно з інформацією про попит на робочу силу (вакансії) від 01.10.2015 року в інституті була наявна лише одна вакансія «диспетчера», яка не відповідає спеціальності і кваліфікації ОСОБА_1

Позивача було повідомлено про наявність цієї вакансії, але на зайняття цієї посади позивач не погодилась.

З огляду на викладене ОСОБА_2 торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету було виконано вимоги cm. 184 КЗпП України та враховано роз»яснення, які містяться в листі ОСОБА_4 соціальної політики України №3961/0/14-11/10 від 15.04.2011 року щодо працевлаштування ОСОБА_1, проте за результатами конкурсного відбору вона на зайняття запропонованої посади не була рекомендована вченою раду інституту. Рішення вченої ради ОСОБА_2 торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету

щодо результатів конкурсного відбору позивач не оскаржувала.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1, щодо визнання незаконним та скасування наказу №321-к від 31.08.2015 р. про її звільнення є недоведеними. Оскільки, на переконання суду, трудові права позивача ОСОБА_1 при її звільненні не було порушено відповідачем ОСОБА_2 торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету похідні позовні вимоги про зобов»язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку за час прогулу та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 23, 36 п. 2, 39-1, 184 КЗпП України, ст.ст. 4, 10, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя