АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/4850/15-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/342/К/16 Бутенко М.В. Категорія 27 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар : Євтодій К.С.

за участі: позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення вкладу,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення вкладу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 31 березня 2014 року він уклав договір-заяву за № 305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го Березня» на 370 днів в національній валюті, відповідно до умов якої позивачем було внесено на депозитний рахунок суму в розмірі 500 грн. на строк по 05 квітня 2015 року, з щомісячним нарахуванням та виплатою відсотків із розрахунку 22% річних.

Протягом строку дії депозиту ОСОБА_2 вніс на рахунок, 04 квітня 2014 року - 25 500 грн. В цей день його рахунок депозиту поповнився відповідно до ордера № 35317134 ще на 1000 грн. Загальна сума коштів на рахунку депозиту склала 27 000 грн.

06.04.2015 року в день закінчення строку знаходження коштів на рахунку депозиту, визначеного умовами договору заяви, ОСОБА_2 звернувся до банку з вимогою повернути вклад в сумі 27 000 грн. Банк відмовив у поверненні коштів. Після звернення з заявою до Національного банку України, ПАТ «Банк фінанси та кредит» почав повертати кошти з депозиту, а саме 05, 11, та 18 червня 2015 року йому було повернуто кошти на загальну суму 6100 грн.

На теперішній час неповернута сума коштів складає 20 900 грн.

Своїми протиправними діями, відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка виразилась у тому, що ОСОБА_2 тривалий період часу, майже три місяці знаходився в негативному емоційному стані викликаною внутрішньою напруженістю, втрату сну, що переросло в моральні страждання, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив суд, стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 20 900 грн. Зобов`язати відповідача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» Криворізької філії» нарахувати та сплатити відсотки відповідно до умов договору - заяви банківського вкладу із розрахунку 22 % річних за період з 05 квітня 2015 року по теперішній час, в подальшому нараховувати та сплачувати відсотки щомісячно до повернення цієї суми грошей з депозиту. Стягнути з відповідача ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» моральну шкоду у розмірі 4000 грн., відсотки та судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2015 року, в якому виправлено описки ухвалою суду від 11.01.2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 вклад за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го Березня» на 370 днів в національній валюті № 305835/7544/370-14 від 31.03.2014 року у розмірі 20 900 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.01.2016 року з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 стягнуто відсотки за користування коштами в розмірі 1938 грн. 60 коп.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, крім того просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача на свою користь податок на відсотки в розмірі 493 грн. 91 коп. та військовий збір в розмірі 37,05 грн., розмір моральної шкоди встановив 4000 грн.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом не взято до уваги вимоги ст.ст. 625, 629, ч.3 ст. 1060 ч.ч. 3,4 ст. 1061 ЦК України, на підставі яких відповідач повинен нарахувати та сплатити відсотки відповідно до умов договору.

Висновок суду першої інстанції щодо закінчення строку дії договору є необґрунтованим та безпідставним, який суперечить умовам Договору - заяви від 31.03.2014 року.

Діями Банку ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка виразилась в тому, що майже три місяці позивач знаходився в негативному емоційному стані викликаною внутрішньою напруженістю, втрату сну, що переросло в моральні страждання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву від 31 березня 2014 року № 305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 08-го Березня» строком на 370 днів в національній валюті під проценти за ставкою 22 % річних.

Факт вкладу підтверджується квитанціями за № 305835/7544/370-14 від 31.03. 2014 року,№ 305835/7544/370-14 від 31.03.2014 року та авансовою виплатою відсотків за період з 05.04.2014 року по 04.04.2015 року.

На момент звернення Позивача до Банку з вимогою повернення суми вкладу (03.06.2015), діяла Постанова НБУ № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Відповідно до підпункту 10 пункту 6 даної Постанови, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором про банківський строковий вклад.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Аналогічна правова позиція 6-247цс14 викладена у Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як убачається із матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву від 31 березня 2014 року № 305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 08-го Березня» строком на 370 днів в національній валюті під проценти за ставкою 22 % річних.

Факт вкладу підтверджується квитанціями за № 305835/7544/370-14 від 31.03. 2014 року, № 305835/7544/370-14 від 31.03.2014 року та авансовою виплатою відсотків за період з 05.04.2014 року по 04.04.2015 року (а.с.5-7)

06 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Банку про повернення банківського вкладу у сумі 27 000 грн., який розміщено згідно договору банківського строкового вкладу стандарт № 305835/7544/370 від 31 березня 2014 року, проте кошти в повному обсязі позивачу не повернуто, а повернуто лише 6100 грн. (а.с.10).

На підставі вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що Банком не повністю виконано зобов'язання перед позивачем ОСОБА_2 за договором банківського вкладу, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої суми вкладу в розмірі 20900 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги вимоги ст.ст. 625, 629, ч.3 ст. 1060 ч.ч. 3,4 ст. 1061 ЦК України, на підставі яких відповідач повинен нарахувати та сплатити відсотки відповідно до умов договору колегією суддів не перевіряються, оскільки додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення відсотків за банківським вкладом задоволені та стягнуто з відповідача на користь позивача відсотки за користування коштами у розмірі 1938 грн. 60 коп., згідно розрахунку позивача (а.с.25).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що висновок суду першої інстанції щодо закінчення строку дії договору є необґрунтованим та безпідставним, який суперечить умовам Договору - заяви від 31.03.2014 року не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки як встановлено судом першої інстанції та випливає із матеріалів справи, позивач, у день закінчення строку договору - 06 квітня 2015 року, звернувся до Банку із заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчив свій намір припинити дію договору.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди доводи апеляційної скарги про те, що діями Банку йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в тому, що майже три місяці позивач знаходився в негативному емоційному стані викликаною внутрішньою напруженістю, втрату сну, що переросло в моральні страждання з огляду на наступне.

Постановою Пленуму Верховного суду України від №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналіз викладених норм Закону та роз'яснення, надані Верховним судом України надають підстави для висновку про те, що чинним законодавством встановлено, що моральна шкода, спричинена порушенням прав споживача може бути відшкодована лише у випадку, якщо таке порушення призвело до пошкодження здоров'я споживача або його смерті чи каліцтва.

Позивач, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що можливість відшкодування моральної шкоди в даному випадку не передбачена і самим договором-заявою № 305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го березня » на 370 днів в національній валюті від 31 березня 2014 року.

Вимоги позивача в апеляційній скарзі стосовно стягнення судом апеляційної інстанції з відповідача на свою користь податку на відсотки в розмірі 493 грн. 91 коп. та військового збору в розмірі 37,05 грн. не підлягають задоволенню, оскільки суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем в суді першої інстанції не заявлялись позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на свою користь податку на відсотки в розмірі 493 грн. 91 коп. та військового збору в розмірі 37,05 грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: