Справа № 505/2792/16-ц
Провадження № 2/505/1612/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17.10.2016 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку набувальної давності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 29.07.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що в 1997 році вона уклала шлюб з ОСОБА_2. За час перебування у шлюбі вони набули будинок за адресою: м. Подільськ, вул. Партизанська, 58.

В 2003 році вони фактично припинили шлюбні відносини та проживали окремо, вона в будинку по вул. Партизанська 58, а ОСОБА_2 переїхав, його місце проживання їй не відомо на даний час.

В 2008 році вони розірвали шлюб, та ОСОБА_2 залишив їй довіреність на розпорядження 1/2 частиною житлового будинку по вул. Партизанська, 58. Одночасно вона вважала що 1/2 частина будинку її, як спільне нажите майно, а 1/2 частину будинку вона теж оформить на себе. Але після її звернення до нотаріуса дізналася, що на себе не може оформити вищевказану частину будинку, так як на її імя зроблена довіреність, тому вона була змушена оформити 1/2 частину житлового будинку на свою матір - ОСОБА_3. Після оформлення цієї частини будинку вона вважала, що вона та її мати є власниками будинку. Нещодавно їй розяснили, що власником 1/2 частини будинку залишається її колишній чоловік ОСОБА_2, оскільки останній замість договору купівлю-продаж будинку оформив договір дарування від 17. 08. 2001 року.

Факт того, що ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою з 2003 року підтверджується довідкою від голови квартального комітету від 19. 07. 2016 року.

Також довідкою від 19. 07. 2016 року підтверджується факт її проживання в вищевказаному будинку з 2003 року.

Вона проживає одна, ніхто не заявляв ніяких прав на будинок, не вчиняє дій, які б свідчили про її обов'язок повернути річ власнику, оскільки вже 13 років ніхто не цікавився цим домоволодінням, вона сплачує кошти за комунальні послуги, ремонтує та лагодить будинок весь час, користується будинком та прибудинковими спорудами, тому завжди вважала, що володіє будинком на законних підставах, як добросовісний набувач, але документального підтвердження цьому не має, тому вимушена звернутися з цим позовом до суду.

Зважаючі на ці обставини та з урахуванням уточненого позову від 09.09.2016 року просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН: НОМЕР_1, в порядку набувальної давності право приватної власності на 1/2 частини житлового будинку позначеного в плані під літ. «А», загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., господарськими спорудами та будівлями: прибудова літ. «а», ганок літ. «а1», яма вигрібна І, огорожа №1, №2, хвіртка №3, що розташовані у м. Подільську Одеської області по вул. Партизанська,58 та належала ОСОБА_2.

В ході судового розгляду справи позивачка та її представник за довіреністю ОСОБА_4 на позові наполягали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2в повторне судове засідання не зявися. Викликався до суду через розміщення обяви про виклик в газеті «Одеські вісті» від 04.10.2016 року. Причини неявки суду не повідомив. Заперечень до позову не представив. Тому за згоди сторони позивача справу розглянуто у його відсутність в заочному порядку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась без пояснення цьому причин, тому справу розглянуто у її відсутність.

Вислухавши позивачку, покази свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 23 вересня 2008 року.

За період шлюбу ОСОБА_2 було придбано цілий житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Партизанська, 58, м. Котовськ Одеської області.

Вказаний будинок був зареєстрований на ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 23.04.2009 року, зареєстровано в реєстрі за №1076.

На підставі довіреності від імені ОСОБА_2, позивачка продала 1/2 частину житлового будинку своїй матері ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 23.04.2009 року, зареєстровано в реєстрі за №1076.

Як вбачається з пояснень позивачки, оформлення будинку на її матір було здійснено, оскільки позивачка, яка діяла на підставі довіреності, не могла на себе оформити вказану частину будинку. Мати не проживала та не проживає у вказаному будинку.

Як вбачається з Технічного паспорту на житловий будинок №58 по вул.Партизанська в м. Подільськ Одеської області, що виготовлений ПП «Бюро Техінвентаризації обєктів нерухомого майна» 27.07.2016 року власниками будинку записано: ОСОБА_3 1/2 частки, ОСОБА_2 1/2 частки. В натурі є: житловий будинок позначеного в плані під літ. «А», загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., господарськими спорудами та будівлями: прибудова літ. «а», ганок літ. «а1», яма вигрібна І, огорожа №1, №2, хвіртка №3.Вартість цього складає 75045,00 грн.

Факт правомірного заволодіння позивачкою спірною 1/2 частиною будинку належною ОСОБА_2 підтверджується: довідкою голови квартального комітету від 19.07.2016 року, згідно яких ОСОБА_1 проживає та прописана з 2003 року за адресою: вул. Партизанська, 58, м. Котовськ Одеської області, а ОСОБА_2 прописаний за вищевказаною адресою, але не проживає з 2003 року, копіями товарних чеків та накладних, що підтверджують проведення позивачкою газу та капітального ремонту.

Також вказані факти підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні показали, що є сусідами позивачки. Позивачка проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, одна з 2003 року, утримує і доглдає за будинком, обробляє город, провела до будинку газ та воду.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали у шлюб у 2008 році. Після розірвання шлюбу він зустрівся з ОСОБА_2 та завели розмову за будинок по вул.Патизанська,58. Останній йому розповів, що має намір залишитись на постійне місце проживання в Росії, оскільки має там добру роботу та вирішує питання громадянства Росії. Також ОСОБА_2 йому повідомив, що будинок повністю залишає колишній дружині ОСОБА_1.

Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті_344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не

могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в

її володінні.

- вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про

приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212-215,224 ЦПК України, ч.1 ст.344 ЦК України, суд заочно, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН: НОМЕР_1, в порядку набувальної давності право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку позначеного в плані під літ. «А», загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., господарськими спорудами та будівлями: прибудова літ. «а», ганок літ. «а1», яма вигрібна І, огорожа №1, №2, хвіртка №3, що розташовані у м. Подільську Одеської області по вул. Партизанська,58 та належала ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив за заявою відповідача поданою ним протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Су д д я