АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6138/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1726/К/16 суддя Тихомиров І.В.
Категорія - 27 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Михайлів Л.В.

за участю: секретаря - Маслової К.В.

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» (далі ПАТ «ТРАСТ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ТРАСТ» заборгованість за кредитним договором № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року в розмірі 33338,53 грн., а також судовий збір в розмірі 333,39 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17 грудня 2013 року між ПАТ Банк "ТРАСТ" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №R091.006-ТЕК.0039992, згідно умов якого відповідачу надано кредит в сумі 27280,00 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 8,25 % річних та 1,79 % комісії за обслуговування кредиту, строком на 48 місяців.

Відповідно до Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, відповідач зобов'язалась належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, визначені графіком платежів. Проте взятих на себе зобов'язань ОСОБА_1 не виконує, у зв'язку з чим у неї накопичилась заборгованість за кредитом.

Так, станом на 10 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 3338,53 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитним договором - 24827 грн. 16 коп.; відсотки за користування кредитом - 1 093 грн. 30 коп.; заборгованість по комісії - 5 299 грн. 56 коп.; пеня - 2 118 грн. 51 коп.

Відповідач ОСОБА_1 в свою чергу в січні 2016 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ Банк "ТРАСТ про захист прав споживачів, в якому просила визнати недійсними п. 1.7, п. 3.1.2.2, п. 3.2.2.2, п. 3.1.2.6, п. 3.3.2, п. 3.3.6, п. 4.3, Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року; визнати недійсними п. 5.7, п. 5.17 Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, яка є невід'ємною частиною Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року; виключити п. 1.7, п. 3.1.2.2, п. 3.2.2.2, п. 3.1.2.6, п. 3.3.2, п. 3.3.6 Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року та п. 5.7 Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, яка є невід'ємною частиною Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року щодо стягнення щомісячної комісії; внести зміни до п. 4.3. Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року та п. 5.17 Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, яка є невід'ємною частиною Кредитного договору щодо нарахування пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту привівши у відповідність до ст.. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин"; визнати недійсним розрахунок заборгованості за Кредитним договором № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року станом на 10 липня 2015 року; зобов'язати позивача зробити перерахунок пені згідно облікової ставки НБУ відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин" та виключити з розрахунку стягнення щомісячної комісії та надати новий план розрахунків після перерахування.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що дійсно 17 грудня 2013 року між нею та ПАТ Банк "ТРАСТ" укладено договір про надання споживчого кредиту № R091.006-ТЕК.0039992. Кредит нею погашався згідно визначеного графіку, але в 2014 році в неї суттєво змінилося матеріальне становище, тому вона зверталася до Банку з відповідними заявами про зменшення суми щомісячного платежу та реструктуризації заборгованості.

Так, на думку ОСОБА_1 певні пункти Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року та Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, яка є невід'ємною частиною Кредитного договору підлягають визнанню судом недійсними, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують її права.

Крім того, вона не знала всіх тонкощів щодо укладення кредитних договорів, оскільки належним чином не ознайомилася з умовами Кредитного договору.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року позов Публічного Акціонерного Товариства Банк «ТРАСТ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Банк «ТРАСТ» заборгованість за кредитним договором R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року в сумі 33338,53 грн., яка складається із: заборгованості за кредитним договором - 24827 грн. 16 коп.; відсотків за користування кредитом - 1 093 грн. 30 коп.; заборгованості по комісії - 5 299 грн. 56 коп.; пені - 2 118 грн. 51 коп., а також судовий збір в сумі 333,39 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Банк «ТРАСТ» про захист прав споживачів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставила питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Зокрема, ОСОБА_1 вважає нікчемними окремі пункти кредитного договору, оскільки ними передбачено здійснення платежів, за дії, які не є послугами в розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Також ОСОБА_1 вважає несправедливою умову договору щодо її обов'язку сплачувати комісію банку, фактично за дії банку, котрі він виконує на свою користь, як-то ведення кредитної справи, облік заборгованості відповідача, тощо. Також заявник апеляційної скарги не погоджується з умовою кредитного договору в частині ї обов'язку сплати пені за несвоєчасне проведення чергового платежу в розмірі 0,3% від суми прострочення за кожен день прострочення, вважаючи при цьому, що вказана умова суперечить засадам рівності учасників цивільних правовідносин, а також принципам розумності, добросовісності та справедливості. Також ОСОБА_1 вважає, що вартістю кредиту є відсотки, у зв'язку із чим нарахування пені порушує її права. Разом з тим, ОСОБА_1 зауважила на тому, що розмір пені значно перевищує збитків, тому може бути зменшено за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, при цьому суд повинен був враховувати ступінь виконання обов'язку, майновий стан боржника, тощо.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 17 грудня 2013 року між ПАТ Банк "ТРАСТ" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № R091.006-ТЕК.0039992, згідно якого позивач надав відповідачу в кредит кошти в сумі 27280 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 8,25 % річних та 1,79 % комісії за обслуговування кредиту, строком на 48 місяців (а.с.4-6).

Банк виконав своє зобов'язання за даним кредитним договором та видав позивачу кредити в сумі 27280 грн. що підтверджується меморіальним ордером Loan-48227 від 17 грудня 2013 року (а.с.18).

Відповідно до п. 2.2 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, відповідач зобов'язалась належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, визначені графіком платежів.

Пунктом 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі та п. 5.17 Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, яка є невід'ємною частиною Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року передбачено, що за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов'язана сплати пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення.

Проте, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а саме своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків, комісій у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_1 не виконує, у зв'язку з чим за нею накопичилась заборгованість за кредитом.

Станом на 10 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 33338,53 грн. (тридцять три тисячі триста тридцять вісім грн. 53 коп.), з яких: заборгованість за кредитним договором - 24827 грн. 16 коп.; відсотки за користування кредитом - 1093 грн. 30 коп.; заборгованість по комісії - 5299 грн. 56 коп.; пеня - 2 118 грн. 51 коп.

Задовольняючи позов ПАТБанк «ТРАСТ», суд першої інстанції виходив з порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення отриманих нею від банку кредитних коштів та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав дл язадоволення первісного позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач отримала кредитні кошти, яких не повернула. Зазначений вище, розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком (а.с.17) та за допомогою належних і допустимих доказів не спростовано відповідачем. У зв?язку із цим колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ Банк «ТРАСТ» у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо захисту прав споживача, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності дійшовши при цьому висновку про те, що позовні вимоги зустрічного позову спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, суд першої інстанції правильно відхилив доводи ОСОБА_1 про те що, вона належним чином не ознайомилась з Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, оскільки вказана обставина спростовується Заявою про надання кредиту на споживчі цілі, Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, а також на Тарифами ПАТ Банк "ТАРСТ" на розрахункове касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб, де містяться особистий підпис відповідача (а.с.4-6,9). З цих самих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, на колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким залишено без задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо внесення змін до п. 4.3. Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року та п. 5.17 Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, стосовно нарахування пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту привівши у відповідність до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин", а також вимоги щодо зобов'язати позивача зробити перерахунок пені згідно облікової ставки НБУ відповідно до ст. 3 Закону та виключити з розрахунку стягнення щомісячної комісії, з огляду на наступне.

У преамбулі Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин" зазначено про те, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, до того ж спірні правовідносини виникли на підставі її заяви щодо отримання споживчого кредиту як фізичної особи. У зв?язку із цим, доводи апеляційної скарги і в цій частині не заслуговують на увагу.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1 щодо виключення, а також внесення змін до певних пунктів Кредитного договору № R091.006-ТЕК.0039992 від 17 грудня 2013 року та Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, є безпідставними, оскільки вирішення даного питання виходить за межі компетенції суду.

Так, відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Проте, ОСОБА_1 не довела за допомогою належних і допустимих доказів того, що з боку банку порушено будь-які істотні умови договору, оскільки нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного договору банком проведено відповідно до умов договору, на які заявник апеляційної скарги погоджувалась, підписуючи Заявою про надання кредиту на споживчі цілі, Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, а також на Тарифами ПАТ Банк "ТАРСТ" на розрахункове касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак доказів, які б спростовували позовні вимоги ПАТ Банк «ТРАСТ» та доводили б заперечення ОСОБА_1, останньою суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності зустрічних позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на положення ЦК України, викладені у ч. 3 ст. 551 щодо можливості зменшення розміру неустойки, не приймаються до уваги колегією суддів виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, в розумінні вказаної норми, суд може зменшити розмір неустойки за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, ЦК не містить вичерпного переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, до уваги може бути взято обставини, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, майновий стан сторін, які беруть учать у зобов'язанні, тощо.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що розмір неустойки жодним чином не є більшим від завданих збитків, натомість порівняно з розміром пені в сумі 2118,51 грн., загальний розмір збитків складає 31220,02 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: