Справа № 307/459/16-ц
Провадження № 2/307/531/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 лютого 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа: Тячівська державна районна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа: Тячівська державна районна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її дідусь ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_5 померла бабця ОСОБА_4. За життя її дідусь побудував житловий будинок в АДРЕСА_1, однак не оформив право власності на нього. Після смерті дідуся її бабця залишилася проживати у вищезазначеному будинку, а вона стала проживати в даному будинку разом з бабцею з 1995 року, тобто бабця фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті дідуся, а вона фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті бабці. На даний час вона бажає оформити право власності на житловий будинок, однак це унеможливлюється через відсутність свідоцтва про право власності на нього, а тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, однак подав заву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Буштинської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, і її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.5-6).

Із свідоцтв про смерть вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7-8).

Із рішення виконкому Буштинської селищної ради № 108 від 15 жовтня 1985 року вбачається, що ОСОБА_3 надано дозвіл на побудову господарських споруд в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно акту розбивки господарсько-побутових споруд в натурі від 29 квітня 1986 року вбачається, що ОСОБА_3 в натурі провели розбивку споруд на місцевості згідно рішення виконкому Буштинської селищної ради №108 від 15 жовтня 1985 року. Також з даного акту вбачається, що на виділеній ОСОБА_3 земельній ділянці по АДРЕСА_1 позначено під №1 - існуючий житловий будинок, під № 2 - проект житлового будинку, під № 3 - літня кухня, під № 4 - сарай, під № 5 - господарська споруда для худоби та птиці (а.с.12).

Із дозволу районної архітектури виконкому Тячівської районної ради №14 вбачається, що ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно довідки Буштинської селищної ради №533 від 08 лютого 2016 року, в житловому будинку АДРЕСА_1 малолітні, неповнолітні та непрацездатні члени сім'ї не проживають і не зареєстровані. Інших осіб, які б мали право на спадщину не має (а.с.14).

Із довідки Буштинської селищної ради №534 від 08 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1, хоча зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с.15).

Згідно довідки Буштинської селищної ради №538 від 08 лютого 2016 року вбачається, що житловий будинок та земельна ділянка в АДРЕСА_1, відповідає адресі - АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1, його вартість становить 188 103 грн. (а.с.18).

Із заяви про відмову від спадкового майна за законом, поданої в Тячівську держнотконтору, вбачається, що ОСОБА_6 відмовляється від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 в користь ОСОБА_9 (а.с.9).

Згідно листа Тячівської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 зверталася лише ОСОБА_1, однак свідоцтво про право на спадщину останній видати не можливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок в АДРЕСА_1.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України 1963 року та ЦК України.

Виникнення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.529 ЦК України, в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В силу ст. 548 ЦК України,в редакції 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, в редакції 1963 року, Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Тому, суд вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а відповідно, після їх смерті, у їх спадкоємців, виникло право на спадкування на належну їм частку вищезазначеного будинку.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.9 ч.1 ст.27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що невизнане право позивача, з врахуванням вимог ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року, підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 197, 209, 213-215 ЦПК України ст.ст.524, 529, 548, 549, 553 ЦК України, в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 344, 382, 392 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ніточко В.В.