Справа №464/5896/16-ц
пр.№ 4-с/464/37/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

з участю заявника ОСОБА_1

предстаника заявника ОСОБА_2

представника Сихівського відділу ДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

26.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Сихівського відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження та повернути виконавчий лист до виконавчої служби для подальшого виконання. Скарга мотивована тим, що Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист на виконання рішення від 08.06.2015 року про зобовязання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, за яким було відкрито виконавче провадження. Рішення суду не виконано, ОСОБА_4 продовжує чинити перешкоди в користуванні квартирою, проте державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказану постанову ОСОБА_1 вважає такою, що не відповідає вимогам закону.

20.09.2016 року у звязку з відставкою головуючого по справі судді Борейка С.В. скарга передана в провадження судді Радченко Е.А.

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на те, що фактично рішення суду є невиконаним. Крім того, заявник в судовому засіданні вимагав негайно вселити його в квартиру АДРЕСА_1.

Представник Сихівського відділу ДВС в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що з боку державної виконавчої служби було вжито всіх необхідних заходів для виконання судового рішення.

Заслухавши заявника та його представника, представника Сихівського відділу ДВС, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.05.2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та ОСОБА_4 зобовязано не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

08.06.2015 року Сихівським районним судом м. Львова на виконання вищезазначеного судового рішення видано виконавчий лист № 464/2434/15-ц та постановою старшого Державного виконавця Сихівського відділу ДВС від 12.06.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47794273.

10.07.2015 року старшим державним виконавцем винесено ухвалу про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 з постановою не погоджується та звернувся до суду зі скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За правилами ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи те, що представником Сихівського відділу ДВС не доведено факту своєчасного отримання заявником копії постанови про закінчення виконавчого провадження, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою.

Під час розгляду скарги враховано, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 17 Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За правилами ст. 25 Закону державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.06.2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 464/2434/15-ц та боржнику ОСОБА_4 надано строк до 19.06.2015 року для добровільного виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 8.1, 8.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання вимог ст. 75 Закону 19.06.2015 року державний виконавець разом з заявником вийшли на місце виконання рішення для перевірки виконання рішення, де було зясовано, що боржник забезпечив наявність дублікату ключів від квартири для передачі їх стягувачеві, проте останній відмовився їх взяти та залишив місце проведення виконавчих дій без зазначення причин. Це підтверджується копією акту державного виконавця від 19.06.2015 року та поясненнями представника Сихівського відділу ДВС.

Для проведення виконавчих дій 09.07.2015 року ОСОБА_1 не зявився, хоча був належним чином повідомлений листом, який отримав 06.07.2015 року, про що свідчить поштове повідомлення.

Під час розгляду скарги в судовому засіданні заявник пояснив, що не міг зявитися на виконавчі дії, оскільки перебував на лікуванні. На підтвердження цього заявником надано копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією про наявність 2-ї групи інвалідності та копію квитка на потяг. Проте, вказана довідка не підтверджує того, що через стан свого здоровя ОСОБА_1 не міг бути присутнім 09.07.2015 року під час проведення виконавчих дій. Наданий квиток лише підтверджує, що заявник придбав проїзний документ на потяг, який мав прибути до Львова 02.08.2015 року, але жодним чином не підтверджує, де саме та протягом якого часу перебував ОСОБА_1, тобто не підтверджує, що 09.07.2015 року заявника не було у м. Львові з поважних причин.

10.07.2015 року державним виконавцем прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження.

Після звернення ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області за дорученням начальника Головного управління з метою зясування всіх обставин здійснення виконавчого провадження, 18.08.2015 року державний виконавець разом з заявником та начальником Сихівського відділу ДВС вийшли на місце виконання рішення, де при спробі передати заявнику дублікат ключів від вхідних дверей квартири, ОСОБА_1 знову без зазначення причин покинув місце виконання рішення. Ця обставина підтверджується копією акту державного виконавця від 18.08.2015 року та поясненнями представника Сихівського відділу ДВС.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не зміг чітко пояснити про причини, через які він відмовився отримувати дублікат ключів та покинув місце виконання рішення.

Тобто, державний виконавець в передбачений Законом спосіб здійснював виконавчі дії. Такого способу виконання судового рішення, як примусити стягувача прийняти виконання рішення, діюче законодавство не передбачає.

Застосовувати заходи впливу, що передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця не було підстав, оскільки боржник не відмовлявся виконати рішення суду, підготував дублікат ключів від вхідних дверей квартири та в присутності державного виконавця не перешкоджав ОСОБА_1 увійти у квартиру.

Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. В ч. 3 цієї статті зазначено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, в ній зазначено підставу її винесення та вказана постанова затверджена начальником Сихівського відділу ДВС.

Незгода з постановою про закінчення виконавчого провадження мотивована тим, що рішення суду не виконано, оскільки ОСОБА_1 до теперішнього часу в квартиру не вселений.

Суд не може погодитись с таким посиланням та вважає його безпідставним.

В резолютивній частині рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 19.05.2015 року немає жодного посилання про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1. В резолютивній частині є обовязок ОСОБА_4 утримуватися від певних дій, а саме: не чинити перешкоди в користуванні квартирою.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до вимог ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вийшов на місце виконання рішення та пересвідчився, що боржник ОСОБА_4 намагалася виконати судове рішення, зокрема, виготовила дублікат ключів та не перешкоджала входженню ОСОБА_1 до квартири. Натомість, саме заявник відмовився від отримання ключів та покинув місце виконання без зазначення причини.

В разі, якби в резолютивній частині рішення суду від 19.05.2015 року було зазначено про вселення ОСОБА_1 в квартиру, державний виконавець дійсно повинен був забезпечити безперешкодне входження стягувача у квартиру, як того вимагає ст. 79 Закону.

Оскільки резолютивна частина судового рішення не містить обовязку вселення, результатом виконання цього рішення не може бути вселення заявника. Тому посилання заявника та його представника на те, що державний виконавець не мав права закінчити виконавче провадження, оскільки на теперішній час ОСОБА_1 не вселений в квартиру та не має де жити, не ґрунтується на законі.

Тобто, вимоги заявника про негайне вселення, а також про те, що виконання вищезазначеного судового рішення може бути завершено лише після фактичного вселення ОСОБА_1 в квартиру, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Суд виходить з того, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.05.2015 року зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні квартирою, тобто має місце обовязок утримуватися від вчинення певних дій. Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок проведення виконавчих дій з виконання рішення щодо зобовязання утримуватися від певних дій. В судовому засіданні встановлено, що державний виконавець виконав вимоги цього Закону. Ні заявником, ні його представником не зазначено, які саме норми Закону України «Про виконавче провадження» було порушено державним виконавцем під час проведення виконавчих дій з приводу виконання судового рішення від 19.05.2015 року та під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Та обставина, що копія постанови про закінчення виконавчого провадження не була своєчасно направлена заявнику, не впливає на законність рішення про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 17, 20, 25, 49, 75, 79 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 370, 375, 378, 385 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 10 липня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 47794273 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом пяти днів з дня винесення ухвали.

Головуючий суддя: