У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 17 грудня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США № 003-28532-171213, предметом якого є розміщення вкладником в банку вкладу у розмірі 22 000 доларів США з відсотковою ставкою на суму вкладу 9,5 % терміном до 15 червня 2014 року включно.

Того ж дня між ним та банком укладено договір № 002-28532-171213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до умов якого банк відкриє клієнту поточний рахунок № 6396 у доларах США, оформляє за ініціативою клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб.

На виконання умов договору № 003-28532-171213 ним було внесено готівкою до каси банку кошти у розмірі 22 000 доларів США, на підтвердження чого видано квитанцію № 29751786 від 17 грудня 2013 року.

У зв'язку із закінченням терміну дії договору 16 червня 2014 року він звернувся до банку із вимогою про закриття депозитного договору з перерахуванням з депозитного рахунку на його поточний рахунок усіх коштів, в тому числі із нарахованими відсотками, з подальшим зарахуванням на розрахунковий рахунок його доньки у банк в м. Кольн, Німеччина згідно тарифу банку на перекази у доларах США, які діяли на день укладення договору, однак кошти не були перераховані.

21 червня 2014 року його повідомлено, що згідно рішення комітету банку протокол № 35 від 22 квітня 2014 року встановлено плату на переказ коштів в доларах США у розмірі 3 %, а тому прохання щодо переказу коштів за тарифами, які діяли станом на 17 грудня 2013 року, не може бути задоволено.

29 серпня 2014 року йому направлено листа, в якому зазначено, що на виконання умов депозитного договору № 003-28532-171213 від 17 грудня 2013 року, після закінчення строку його дії 16 червня 2014 року, суму вкладу та нараховані відсотки було перераховано на поточний рахунок № 6396 у доларах США, відкритий відповідно до умов договору № 002-28532-171213 від 17 грудня 2013 року та повідомлено, що постановою Національного банку України «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютний операцій» зобов'язано банки обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах 15 000 гривень на добу на одного клієнта, а також запропоновано знімати кошти в будь-якому відділенні банку.

В подальшому він неодноразово звертався до відповідача із розпорядженнями, претензіями та вимогами про повернення йому коштів, в результаті чого відповідачем в різні періоди йому виплачено загальну суму 17 900 доларів США, у зв'язку з чим заборгованість по виплаті коштів із поточного (депозитного) рахунку складає 4 402,31 долари США, заборгованість за відсотками - 452,24 долари США та 3 % річних - 55,30 доларів США, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у спрорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і вказаний Закон є пріоритетним у застосуванні до спірних правовідносин.

Встановивши, що на час ухвалення рішення в банку діяла тимчасова адміністрація, після введення якої обов'язок повернення позивачу банківського вкладу покладений на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вимог до якого позивач не пред'являв, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк