"12" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участю секретаря Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу,-
Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути із ОСОБА_1 кошти в порядку регресу в сумі 1 992,91 грн. та судові витрати 1 378 грн.
23.07.2013 року в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1
24 липня 2013 року страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» відповідно до полісу АВ/3371344.
03 березня 2016 року на рахунок ПрАТ «СК «Українська страхова група» від ПрАТ «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» було зараховано страхове відшкодування у розмірі 3 636,34 грн. Розмір франшизи за полісом становить 500 грн.
У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 1 992,91 грн.
В судове засідання представник позивача не з»явився, суду надав заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника позивача у якій зазначив, що не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд, з урахуванням заяви представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2013 року, ОСОБА_1 23.07.2013 року о 12 год. 10 хв. в м. Києві на вул. Лесі Українки, керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_2, порушив п. 13.1. ПДР України, а саме: не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 Даною постановою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 4-4зв.)
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована у ПрАТ «СК «ІнтерЕкспрес» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3371344 (а.с. 3).
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
На підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За повідомленням позивача, 03 березня 2016 року на рахунок ПрАТ «СК «Українська страхова група» від страховика ПрАТ «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» надійшло страхове відшкодування у розмірі 3 636,34 грн.
Отже, різниця між виплаченим позивачем страхувальнику страховим відшкодуванням у розмірі 5 629,25 грн. та відшкодованою ПрАТ «СК «Українська страхова група» страховиком транспортного засобу, що був учасником у ДТП, сумою 3 636,34 грн. становить у розмірі 1 992 грн. 91 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
За нормою ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При вирішенні даного спору суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України від 23.12.2015 року викладену у справі № 6-2587цс15, відповідно якої зі змісту наведених норм права (статті 27 Закону України «Про страхування», статей 16, 993, 1194 ЦК України, статті 15 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Також Верховний Суд України 21.01.2016 року при розгляді справи № 6-2808цс15 зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню, у зв'язку з чим із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» необхідно стягнути кошти в сумі 1 992,91 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1 378 грн.
Керуючись ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 22, 33, 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 16, 22, 993, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 61, 62, 64, 74, 76, 88, 169, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» у відшкодування страхових виплат в порядку регресу суму 1 992 грн. 91 коп. та судовий збір в сумі 1 378 грн., а всього суму 3 370 (три тисячі триста сімдесят) грн. 91 коп.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дніпровського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.М.Виниченко