Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/2882/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
№ провадження 22-ц778/3638/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Осоцького І.І.
Крилової О.В.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_12, 3-тя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю вселення, виселення, зустрічному позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_12 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, 3-тя особа Відділ по Ленінському району служби у справах дітей Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_7, 3-тя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю вселення, виселення.

В обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_9,ОСОБА_11 та відповідачу ОСОБА_6 належить по 1/5 частині кожному, а ОСОБА_10 - 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Виконкомом Ленінської райради НОМЕР_1 від 01.08.1994 р. та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №2/334/986/14 від 07.05.2014 р. в якій всі мешкають та зареєстровані.

Своє право власності позивачі зареєстрували в Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції Запорізької області 28.05.2014 року, що підтверджується відповідним витягом.

Квартира має 88,08 кв.м. загальної площі, 57,6 кв.м. житлової площі та складається з чотирьох кімнат: 10,6 кв.м., 14,7 кв.м., 15,1 кв.м., 17,2 кв.м. а також кухні, туалету, ванної, комори та коридору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2/334/2150/14 від 29.09.2014 року встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_5 та виділено ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у спільне користування: кімнати площею 14,7 кв.м., 15,1 кв.м. (з лоджією), кімнату площею 17,2 кв.м. (з балконом); у користування відповідача ОСОБА_6 виділено кімнату площею 10,6 кв.м. Решта приміщень квартири: кухня площею 8,2 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., ванну площею 2,7 кв.м., комора площею 0,9 кв.м., коридор площею 12,1 кв.м. - залишено в спільному користуванні сторін.

Також розділені особисті рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири рахунок НОМЕР_2 виданий на позивачів, а рахунок НОМЕР_3 на відповідача ОСОБА_6 з 01.11.2004 р., що підтверджується довідками МКП «Основаніє».

На теперішній час вони не можуть виконати рішення Ленінського суду від 29.09.14 року оскільки Ленінський ВДВС відмовив їм в відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом постановою держвиконавця від 16.01.2015 року оскільки в резолютивній частині рішення суду відсутні заходи примусового виконання рішення, які повинен здійснити виконавець.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 добровільно та в повному обсязі не бажає виконати рішення суду від 29.09.2014 року вони змушені звернутися до суду з зазначеним позовом та просять вселити їх в спірну кімнату площею 15,1 кв.м., а відповідача ОСОБА_6 виселити з цієї кімнати та вселити в кімнату площею 10,6 кв.м.

Крім того, з відповідачем ОСОБА_6, який зареєстрований в кімнаті площею 10,6кв.м. АДРЕСА_2 проживають без реєстрації відповідачі ОСОБА_5 - його дружина та їх син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, які разом займають кімнату площею 15,1 кв.м.

Зазначають, що вони завжди заперечували проти проживання дружини та дитини відповідача, та не чинили їм перешкоди в користуванні квартирою, але після звернення їх до суду з зазначеним позовом відповідач ОСОБА_6 здійснив реєстрацію неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 в їх квартирі.

Посилаючись на зазначені обставини просили суд усунути їм перешкоди в користуванні кімнатою площею 15,1 кв.м. шляхом переселення відповідача з неповнолітнім сином ОСОБА_7 до кімнати площею 10,6 кв.м., а відповідача ОСОБА_5, шляхом виселення.

У червні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 звернулись до суду з зустрічним позовом про визнання права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що 30.07.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 був укладений шлюб. З того, часу ОСОБА_5 на правах члена сім'ї до теперішнього часу проживає разом і своїм чоловіком ОСОБА_14 в кімнаті площею 15,1 кв.м. в спірній квартирі.

При цьому на вселення ОСОБА_5 до вказаної квартири ніхто з боку інших співвласників не заперечував, а навпаки вказане вселення відбулося за їх спільною згодою.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_7, який з того часу по теперішній час проживає разом з батьками.

10.06.2015 року малолітній ОСОБА_7 був зареєстрований за місцем проживання свого батька ОСОБА_6, в спірній квартирі.

Зазначають, що вони завжди за час проживання дбайливо ставилися і ставляться до квартири, в якій проживають, постійно брали участь у витратах по утриманню квартири і при домової території та проведенню ремонту.

Вказують, що як ОСОБА_5 та і малолітній ОСОБА_7, які вселилися в спірну квартиру з 2005 року та відповідно 2009 року набули права користування спірним приміщенням.

Посилаючись на зазначені обставини просили суд визнати за ОСОБА_5 та її малолітнім сином ОСОБА_7 право користування жилими приміщення - квартирою АДРЕСА_6

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2015 року об'єднано зустрічні позовні вимоги в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року первісний позов ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_12, 3-тя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району про усунення перешкод у користування власністю вселення, виселення - задоволено.

Усунуто ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю - кімнатою площею 15,1кв.м. (з лоджією) в квартирі АДРЕСА_3 шляхом виселення відповідача ОСОБА_6 разом з малолітнім ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнати площею 15,1 кв.м. (лоджією) і вселення відповідача ОСОБА_6 з малолітнім ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 в кімнату площею 10,6кв.м. в квартирі АДРЕСА_4.

Усунуто ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю - кімнатою площею 15,1 кв.м. (з лоджією) в квартирі АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_5.

Вселено ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в кімнату площею 15,1 кв.м. (з лоджією) в квартирі АДРЕСА_3.

Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_12 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, 3-тя особа Відділ по Ленінському району служби у справах дітей Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_6

В решті зустрічного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволені первісного позову відмовити, зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_9, ОСОБА_11 та відповідачу ОСОБА_6 належить по 1/5 частині кожному а ОСОБА_10 - 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Виконкомом Ленінської райради НОМЕР_1 від 01.08.1994р. та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №2/334/986/14 від 07.05.2014р. в якій всі мешкають та зареєстровані.

Своє право власності позивачі зареєстрували в Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції Запорізької області 28.05.2014 року, що підтверджується відповідним витягом.

Квартира має 88,08 кв.м. загальної площі, 57,6 кв.м. житлової площі та складається з чотирьох кімнат: 10,6 кв.м., 14,7 кв.м., 15,1 кв.м., 17,2 кв.м. а також кухні, туалету, ванної, комори та коридору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у іншій справі №2/334/2150/14 від 29.09.2014 року встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_5 та виділено позивачам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у спільне користування кімнати площею 14,7кв.м., 15,1кв.м. (з лоджією), кімнату площею 17,2кв.м. (з балконом); у користування відповідача ОСОБА_6 виділено кімнату площею 10,6кв.м. Решта приміщень квартири: кухня площею 8,2кв.м., туалет площею 0,9кв.м., ванну площею 2,7кв.м., комору площею 0,9кв.м., коридор площею 12,1кв.м. - залишено в спільному користуванні.

Також розділені особисті рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири рахунок НОМЕР_2 виданий на позивачів, а рахунок НОМЕР_3 на відповідача ОСОБА_6 з 01.11.2004 р., що підтверджується довідками МКП «Основаніє».

На теперішній час позивачі не можуть виконати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.14 року в повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_6 чинить позивачам перешкоди, тому просили суд у цій справі вселити їх в спірну кімнату площею 15,1кв.м., а відповідача ОСОБА_6 з неповнолітнім ОСОБА_7 виселити з цієї кімнати та вселити в кімнату площею 10,6кв.м., оскільки йому за рішенням суду виділена в користування саме ця кімната.

Так судом першої інстанції вірно зазначено, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2014 року набуло законної сили, відповідачами за первісним позовом вона не оскаржувалось.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ті самі обставини.

Відповідач ОСОБА_15 зазначене рішення суду не оскаржував, виконав його частково - розділив особові рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири АДРЕСА_4, але фактично порушує встановлений рішенням суду порядок користування спірною квартирою, оскільки зі своєю дружиною та сином фактично мешкає в кімнаті площею 15,1кв.м.

Таким чином, суд попередньої інстанції зазначив, що у відповідності до ст.ст. 391, 392 ЦК України, позивачі, як власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійснені ними права користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні сторони підтвердили, що між ними не було укладено іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також закріплено в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2/334/986/14 від 07.05.2014 року.

Крім того, встановлено, що з відповідачем ОСОБА_6, який зареєстрований в кімнаті площею 10,6кв.м. АДРЕСА_2, проживають відповідачі ОСОБА_5 - його дружина та їх син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, які разом займають кімнату площею 15,1кв.м.

Батько неповнолітньої дитини ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 має в спірній квартирі 1/5 частку у власності, та виділену в користування ізольовану кімнату площею 10,6кв.м. за рішенням суду від 29.09.2014 року з виділеним окремим особовим рахунком по оплаті житлово-комунальних послуг.

Застосовуючи до вказаних правовідносин вимоги ст.161 ЖК України відповідно до яких наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем, суд не врахував те, що фактично іншим рішення суду у користування ОСОБА_6 виділена окрема кімната, і розділені особисті рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири.

Тому з цього часу, ОСОБА_6 як власник і користувач окремого займаного ним жилого приміщення у квартирі має право вселити у свою частину приміщення (в кімнату 10,6 кв.м.) свою дружину та дитину без згоди позивачів за первісним позовом, оскільки вони проживають в окремому приміщенні.

Однак, відповідно до ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так фактично суд вірно усунув ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю - а саме кімнатою площею 15,1 кв.м. (з лоджією) в квартирі АДРЕСА_3 шляхом виселення в тому числі і ОСОБА_5. Відповідно до рішення вона була вірно виселена саме зі спірної кімнати 15,1 кв.м. а не з приміщення яке знаходиться у користуванні її чоловіка.

Оскільки невірне застосування вказаного законодавства не призвело до невірних висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Окрім цього, суд вірно відмовив у визнанні права за ОСОБА_5 користування всією квартирою, оскільки її чоловік має лише право за іншим рішенням суду на користування кімнатою 10,6 кв.м., до якої вона до цього часу не вселялась і не бажає вселятись.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише, фактично на незгоді з попереднім рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.14 року, яке сторонами не оскаржувалось і набуло законної сили.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, рішення суду у іншій справі, яке набуло законної сили є обов'язковим для осіб прав та інтересів яких воно стосується.

Доводи скарги, про неможливість окремого проживання матері та дитини, є безпідставними оскільки відповідно до рішення суду як матір так і дитину з батьком виселено лише з кімнати яку вони самовільно зайняли в квартирі, а не з самої квартири, де вони мають право на користування кімнатою 10,6 кв.м.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилались апелянти в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, та на обґрунтування свого позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: