Справа № 370/2869/15-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/5248/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

при секретарі Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

встановила:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

24 вересня 2010 року ОСОБА_2 отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивачем умови кредитного договору виконано, проте відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, тому станом на 31.08.2015 року мав прострочену заборгованість 24 321,16 грн., яка складається з наступного: 6 956,38 грн. - заборгованість за кредитом; 13 880,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісіями; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1134,34 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 24 вересня 2010 року у сумі 24 321,16 грн. та судовий збір.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 21 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск банком строків позовної давності і безпідставно відмовив у позові з цих підстав..

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2010 р. відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В заяві також зазначено, що клієнт (відповідач) отримав картку: № 546943. Вказана заяву не містить даних про ліміт кредитування. Також не зазначено, який саме тим картки отримав ОСОБА_2 « Універсальна» чи «Голд» (а.с. 5).

До позовної заяви позивачем також додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип картки «MasterCard Mass» (а.с. 6-7).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що кредитні кошти у сумі 300 грн. з картки не знімав та ними не користувався.

Згідно із постановою НБУ від 17.12.2003 р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», активація карти здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта, шляхом відправки коду авторизації.

Згідно умов анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яку позивач видав відповідачу для того щоб користуватися кредитними коштами кредитну картку необхідно було активувати або шляхом надіслання СМС-повідомлення із кодом авторизації.

Отже, ці доводи відповідача про те, що будь-яких дій щодо активізації кредитної картки відповідач не вичиняв, кредитні кошти у сумі 300 грн. з картки не знімав та ними не користувався, позивачем не спростовані, доказів активації картки не надано.

Також заперечуючи проти позову, відповідач надав заяву позичальника № K2XRFE79950059 від 24 вересня 2010 року, згідно з якою ПАТ «Приватбанк» надав йому строковий кредит у сумі 3 525,60 грн., строком на пять місяців з 24 вересня 2010 р. по 24 лютого 2011 р. включно на придбання товару зі сплатою відсотків 0,01 % на місяць ( а.с.99-101).

Доказів на спростування доводів позивача про укладення договору між сторонами саме на таких умовах позивачем не надано.

Також позивач не надав доказів на підтвердження наданого розрахунку заборгованості, оскільки надана суду анкета-заява містить відомості про бажання отримання кредитку «Універсальна», і не містить відомостей про бажання отримати кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ( а.с.5), відповідач стверджував, що йому видали кредитну карту типу VISA Classik.

Крім того, оскільки банком не вказаний строк дії картки та не подано доказів видачі відповідачеві нової картки не можливо встановити строк дії початку договору. Строк його закінчення внаслідок чого неможливо перевірити правильність розрахунку заборгованості.

Згідно з правовою позицію Верховного Суду України сформовану у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 р., якщо Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи, Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг, де визначено усі права та обов'язки сторін, та інші істотні умови, відповідачем не підписані (а.с.8-31), отже, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки відсутні належні і допустимі доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що сторони 29 вересня 2010 року між собою уклали договір б/н, за ким відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги про помилковий висновок суду щодо пропуску банком строків позовної давності оскільки підставою для відмови у позові є недоведеність позовних вимог, а не пропуск строків позовної давності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення

постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :