АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 серпня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 серпня 2016 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, в інше постійне жиле приміщення, яким є житловий будинок АДРЕСА_2; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 20.04.2012 р. між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивачка надала відповідачці позику - грошові кошти у розмірі 300 658,60 грн., що за курсом ПАТ КБ «Правекс-Банк» складало 37 400 доларів США, а остання зобов'язалась повернути кошти шляхом здійснення щомісячних платежів, але не пізніше 20.10.2012 р. (а.с.7-8).

З метою забезпечення належного виконання грошових зобов'язань, передбачених Договором позики ОСОБА_1 передала в іпотеку ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором іпотеки укладеним між сторонами 20.04.2012 р. (а.с.9-14) та поясненнями представників сторін.

Крім того, в цей же день сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого іпотекодавець (відповідач) зобовязався передати, а іпотекодержатель (позивач) зобов'язався прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме спірну квартиру.

Згідно п.4.1. договору про задоволення вимог іпотекодержателя, право власності на квартиру виникає у іпотекодержателя після виникнення відкладальної обставини, визначеної в п.6.2. цього договору або у випадку несплати іпотекодавцем одного із платежів визначеним згідно графіку по договору позики. Підписанням цього договору сторони домовляються про перехід права власності на квартиру - предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 31-денного строку з моменту надіслання на адресу іпотекодавця та позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги.

Згідно ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати : передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Так, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою зобов'язань за договором позики та відповідно до вимог п.4.1. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивачкою на адресу ОСОБА_1 було направлено письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку відповідачка особисто отримала 05.07.2014 р. (а.с.22), але вимоги не виконала.

Встановлено, що оскільки, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення суми позики не виконала, то позивачка скористалася своїм правом, визначеним договором про задоволення вимог іпотекодержателя та положень ЗУ «Про іпотеку» та звернула стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що підтверджуєтеся витягом (а.с. 19-20).

Також встановлено і не заперечується сторонами, що відповідачка станом на дату розгляду справи продовжує проживати у спірній квартирі та добровільно не звільняє її, хоча має у власності інше жиле приміщення - житловий будинку АДРЕСА_2 (а.с.23-25).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Згідно ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки, судом встановлено, що відповідачка фактично чинить перешкоди позивачці як власнику спірної квартири в користуванні та розпоряджанні нею, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення позову, зобов'язавши відповідачку не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення її в інше постійне жиле приміщення, яким є належний їй житловий будинок АДРЕСА_2.

Також суд дійшов правильного висновку, що не можуть бути прийняті до уваги доводи представника відповідачки про те, що будинок АДРЕСА_2 є нежилим, оскільки, належних та допустимимх доказів цього суду не надано; крім того, ці доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, витягом з реєстру (а.с.23).

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 серпня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :