АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1809/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/61/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 12 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2001 р.н., посилаючись на те, що шлюб з відповідачем розірвано, неповнолітня донька проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття та 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині визначення розміру аліментів, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що визначення судом розміру аліментів у частці від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не відповідає вимогам ст.183 СК України, яка передбачає визначення такого розміру у частці від заробітку з врахуванням того, що заробіток ОСОБА_3 є стабільним і регулярним. Крім цього вважає, що судом безпідставно при визначенні розміру аліментів не враховано доходу відповідача, який він отримує від здачі в найм квартири в м.Лозова Харківської області та факт отримання дружиною відповідача державної соціальної допомоги при народженні дитини, що входить до складу сукупного доходу.
У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу своєї довірительки підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.
Відповідач ОСОБА_3 відносно апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає. В обгрунтування заперечень вказав, що судом вірно взято до уваги усі передбачені законом обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, і зокрема, наявність у нього сина від іншого шлюбу, факт перебування сина ОСОБА_6 на обліку у лікарів невролога та хірурга з діагнозом лівостороння установча кривошия і синдром рухових розладів та потреба у зв`язку з цим постійного лікування з додатковими матеріальними затратами, відсутність у нього будь-яких інших джерел доходів, крім грошового забезпечення у зв`язку з перебуванням на військовій службі. Також, додатково пояснив, що його теперішня дружина ОСОБА_7 в даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, у зв`язку з чим отримує допомогу у визначеному законом розмірі, що не може вважатися його доходом. Він постійно допомагає своїй непрацездатній матері-пенсіонерці. Заперечив доводи позивача щодо здачі в найм ним службової квартири, оскільки не зважаючи на проживання в даний час у зв`язку зі службою в м.Дніпропетровськ, усі вихідні він проводить із сім`єю саме в цій квартирі, повністю здійснюючи витрати по оплаті комунальних платежів.
Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що неповнолітня донька сторін у справі після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір`ю, а відтак - наявні правові підстави для стягнення з батька аліментів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він грунтується на вимогах закону та зроблений з врахуванням встановлених судом фактів, підтверджених відповідними доказами.
Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду від 08.08.2014 року (а.с.6).
Батьками неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 (а.с.7).
З 01.09.2013 року по 02.07.2014 року неповнолітня ОСОБА_5 навчалася в комунальному закладі освіти Гімназія Ленінського району Дніпропетровської міської ради, а з серпня 2014 року постійно проживає з матір`ю ОСОБА_1 за кордоном (м.Мурсія, Іспанія), де навчається у школі, не зважаючи на те, що зареєстрованою залишається за місцем проживання батька (а.с.5, 36).
Відповідач ОСОБА_3 проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділу забезпечення подачі мобілізаційних ресурсів Дніпропетровського обласного військового комісаріату, у зв`язку з чим розмір його грошового забезпечення за період з червня 2015 року до жовтня 2015 року включно складав 25199,18 грн. (а.с.37, 39).
З 24.04.2015 року відповідач ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_10 (а.с.58, 61).
Дружина та син знаходяться на утриманні ОСОБА_3 (а.с.36, 58).
ОСОБА_3 житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався (а.с.44).
Також, як пояснив відповідач в ході розгляду справи апеляційним судом, з часу переїзду доньки ОСОБА_4 з матір`ю за кордон між ним та позивачем існувала усна домовленість про сплату ним аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання доньки, яка виконувалась добровільно до вересня 2015 року (а.с.45-57). З часу звернення позивача з даним позовом, вимога якої полягала у виплаті більшої, ніж встановлена домовленістю, щомісячної суми аліментів, і отримання ним судової повістки, виплату аліментів ним було припинено.
Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789912 від 27.11.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).
Відповідно до ст.182 СК України при вирішенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно вимог ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 свої постанови від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Таким чином, встановивши, що неповнолітня донька сторін у справі з серпня 2014 року проживає разом з матір`ю, відповідач припинив надавати кошти на її утримання, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача аліментів у судовому порядку.
Разом з тим, в порушення вимог ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України суд першої інстанції безпідставно визначив такий такий розмір аліментів у частці від встановленого законом прожиткового мінімуму, в той час як дана стаття закону передбачає визначення розміру аліментів лише у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.
Крім цього, при визначенні розміру аліментів судом не були враховані усі передбачені ст.182 СК України обставини, а зокрема: стан здоров`я неповнолітньої дитини й платника аліментів, наявність у платника аліментів непрацездатної матері, інші обставини, що мають істотне значення.
Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невірне застосування норм матеріального права у відповідності до п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для зміни рішення.
При цьому, з врахуванням, що матеріалами справи встановлено наявність у відповідача ОСОБА_3 стабільного доходу у вигляді щомісячного рошового забезпечення в зв`язку з проходженням військової служби, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення аліментів саме у частці від доходу є підставними й підлягають до задоволення.
Також, з пояснень представника позивача, даних в суді апеляційної інстанції, встановлено, що стан здоров`я неповнолітньої доньки є задовільним, позивач ОСОБА_1 в даний час не працює.
Крім цього, як вбачається з витягу з наказу № 26 о/с від 01.12.2015 року Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області дружина відповідача - ОСОБА_7 з 26 листопада 2015 року по 11 червня 2018 року перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с.91).
Як вбачається з довідки, виданої Дніпропетровським Центром первинної медико-санітарної допомоги, малолітній син відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться під наглядом невролога, хірурга з приводу лівосторонньої кривошиї, синдрому рухових розладів (а.с.92).
Крім цього, відповідач несе обов`язок по утриманню непрацездатної матері-пенсіонерки, розмір пенсії якої складає 1234, 97 грн., що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 25.09.1977 року Збаразьким райбюро ЗАГС Тернопільської області (а.с.93), довідкою Управління Пенсійного фонду в Збаразькому районі № 2802 від 09.11.2015 року (а.с.95).
Таким чином, з врахуванням вимог ст.181 ч.3, 182 ч.1, ст.183 ч.1, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, а саме - стану здоров`я неповнолітньої ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3 , який сторони охарактеризували як задовільний; матеріального стану дитини, яка перебуває на утриманні працездатної матері, що в даний час не працює; матеріального стану відповідача, який має стабільний середньомісячний дохід у розмірі 5039,85 грн. (25199 : 5 = 5039,85 грн.); наявності на утриманні відповідача малолітнього сина від другого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружини ОСОБА_7 , що знаходиться у декретній відпустці по досягненню дитиною 3-річного віку та непрацездатної матері (пенсіонерки), розмір пенсії якої незначний; а також інших обставин, що мають істотне значення, таких як перебування малолітнього сина відповідача на обліку в лікарів невропатолога та хірурга у зв`язку з розладами стану здоров`я, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визначення розміру аліментів, що підлягає щомісячному стягненню з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частки від усіх видів доходів відповідача.
Разом з тим, вимога позивача в частині визначення судом розміру аліментів не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму до задоволення не підлягає, як така, що стосуються безпосередньо виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги позивача в частині неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів доходу відповідача, який він одержує від здачі в найм квартири в м.Лозова Харківської області, колегія суддів до уваги не приймає, як такі що не підтверджені належними і допустимими доказами при тому, що відповідачем такі факти не визнаються.
Твердження представника позивача про необгрунтованість заперечень відповідача в частині неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів наявності у нього на утриманні непрацездатної матері-пенсіонерки у зв`язку з тим, що відповідач має рідну сестру, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки СК України (ст.142 ч.1) встановлено рівність обов`язків повнолітніх дітей щодо батьків і передбачених ст.ст.202 ч.2, 204 СК України підстав для відсутності такого обов`язку у відповідача по справі чи звільнення від нього судом апеляційної інстанції не встановлено. Разом з тим, наявність обов`язку повнолітніх дітей утримувати батьків пов`язана лише з непрацездатністю останніх та потребою в матеріальній допомозі (ст.202 ч.1 СК України). Розмір пенсії, яку отримує мати відповідача та склад її сім`ї (проживає з чоловіком-пенсіонером), на думку колегії суддів, свідчать про те, що мати відповідача потребує матеріальної допомоги від повнолітніх дітей, а відсутність рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь матері про те, що така допомога відповідачем надається добровільно.
Не приймає до уваги колегія суддів й твердження представника позивача щодо необгрунтованості заперечень відповідача в частині неврахування наявності на його утриманні дружини, оскільки право на утримання дружини чоловіком батьком дитини до досягнення дитиною трьох років встановлено ч.2 ст.84 СК України.
Оскільки судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, що мали значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення в частині визначення розміру аліментів і ухвалити і цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_3 в її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття доньки. В решті рішення залишити без змін.
Керуючись ст.ст.10 ч.3, 60, 303 ч.1, 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.1, 4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317 ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.180 ч.1, 182 ч.1, 184 ч.1, 185, 191 ч.1, Сімейного кодексу України, колегія суддів
ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кременецького районного суду від 12 листопада 2015 року частково змінити.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/5 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 18.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.
Головуючий Н.Б. Щавурська
Судді : І.В.Гурзель

М.В.Ходоровський