Справа № 477/1202/16-ц
Провадження № 2/477/784/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком №61 розташованим по вул. Комарова в с. Котляреве Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області.

В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне.

У її власності знаходиться зазначений будинок, в якому вона проживає і на теперішній час.

Крім того, в будинку також зареєстровані, хоча і не проживають з травня 2011 року її син ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_3, та їх син ОСОБА_6. Дана обставина заважає позивачці в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, у неї виникають труднощі з оформленням субсидії, також їй доводиться самостійно сплачувати по рахункам за комунальні послуги.

Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не проживають в належному їй на праві власності будинку, не несуть витрат по його утриманню, просила позбавити їх права користування житловим приміщенням даного будинку.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтвердили викладені в позові обставини, позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, та заперечувала проти його задоволення. Вказала, що у разі задоволення позову їх дитина ОСОБА_7 залишиться без реєстрації проживання. Пояснили також, що вселилися до позивачки за домовленістю на безстрокове проживання, однак після народження дитини, Пиш`єва О.У. постійно ініціювала конфліктні ситуації, тому вони були вимушені виселитись із будинку ще у 2011 році. На теперішній час вони орендують квартиру в м. Миколаєві.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи судом повідомлений належним чином.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважала, що позов не підлягає задоволенню, оскільки малолітній ОСОБА_7 залишиться без реєстрації проживання.

Суд, заслухавши пояснення присутніх на засіданні учасників, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Будинок № 61 по вул. Комарова в с. Котляреве Жовтневого району Миколаївської області належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу.

В той же час, в будинку зареєстровані, хоча і не проживають з травня 2011 року син позивачки ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_3, та їх син ОСОБА_6. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачку як власницю будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Члени сім`ї власника житла втрачають право на користування житловим приміщенням у разі відсутності їх без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Проте відповідачі в будинку не мешкають з 2011 року, витрат по його утриманню не несуть, не є членами сім`ї власниці, тому заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що з врахуванням тривалості їх мешкання окремо один від одного, їх не можна вважати членами однієї сім`ї. Також, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно виїхали з будинку і не мешкають там. Це слідує з пояснень як позивачки, так і відповідачки, відповідно до яких між ними виникали суперечки і конфліктні ситуації в побутовому спілкуванні, тому вони самостійно вирішили мешкати окремо.

Посилання в даному випадку відповідачів в своїх письмових запереченнях на положення Закону України «Про охорону дитинства», суд вважає недоречним, оскільки положення цього закону не скасовують, і не усувають норм Закону про захист права власності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Пиш`євої ОСОБА_9 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_6 такими, що втратили право користування будинком № 61 по вул. Комарова в с. Котляреве Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Пиш`євої ОСОБА_9 відшкодування судових витрат у виді сплаченого судового збору в сумі 275 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко