Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - відділ опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради, про виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з указаним позовом.

Позивач посилався на те, що 13 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № HMK0GA00002645 на суму 237 600 грн з кінцевим строком повернення 12 лютого 2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 13 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано квартиру № 51 загальною площею 48,8 кв. м, яка розташована в буд. АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 17 липня

2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення предмет іпотеки.

Посилаючись на необхідність виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 2 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 17 липня 2013 року задоволено частково позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НMK0GA00002645 від 13 лютого 2007 року в сумі 259882 грн 26 коп. звернуто стягнення на предмети іпотеки шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» право продажу предмету іпотеки: квартири № 51 загальною площею 48,8 кв. м, яка розташована в буд. АДРЕСА_1 від імені їх власників у будь-якій особі-покупцеві визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 295 782 грн; виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з квартири.

Із змісту вказаного рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 липня 2013 р. вбачається, що квартира, яка була предметом іпотеки, не була придбана за рахунок кредитних коштів, оскільки зазначена квартира належала на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

За змістом частини другої статті 40ЗаконуУкраїни«Проіпотеку» та частини 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі,яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Дані про постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що на час розгляду позову позивачем не зазначено іншого постійного жилого приміщення для виселення відповідачки та її неповнолітньої дитини. Згідно листа міського голови м. Кам'янець-Подільський від 21 квітня

2016 року при Кам'янець-Подільській міській раді не створений житловий фонд для тимчасового проживання осіб, виселених через несплату кредитів.

Крім того, суд дійшов вірного висновку про те, що позов подано до малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки відповідачки ОСОБА_4 Малолітня відповідно до вимог ст. 29 ЦПК України не має цивільно-процесуальної дієздатності. Під час розгляду справи судом роз'яснювалось представнику позивача його право відповідно до ст. 33 ЦПК України замінити ОСОБА_5 на належного відповідача, однак своїм правом представник позивача не скористався.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Демяносов

А.В.Маляренко