Справа № 454/3015/15 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/1590/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Личаківського районного суду м. Львова, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

встановила:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом в суд до Личаківського районного суду м. Львова та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Личаківського районного суду м. Львова, які принизили його честь, гідність та ділову репутацію (а.с. 1-3).

Оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Личаківського районного суду м. Львова, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, внаслідок свідомого не виконання Конституції України, як норм прямої дії, які підлягали застосуванню, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи.

Крім цього, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Стверджує, що постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства, суд не вказав норму, яка б визначала, що на спірні правовідносини юрисдикція судів не поширюється або те, що суди, судді не відносяться до органів державної влади.

Покликається на те, що не оскаржує дії судді, оскільки такі вже ним оскаржені і винесено відповідне судове рішення, однак ставить питання про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями судді.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд зобов'язаний був розглянути його позовну заяву, що не було зроблено, в результаті чого порушено його права передбачені Конституцією України.

Просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2, представники відповідачів Личаківського районного суду м. Львова і Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 26-28), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, районний суд виходив з того, що положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо, втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

При цьому, звернув увагу, що скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність, а законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Крім цього, суд вказав, що із змісту позову та долучених до нього матеріалів вбачається, що підставою звернення позивача із вимогою до обох відповідачів Личаківського районного суду м. Львова та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України є оскарження виключно процесуальних дій судді Личаківського районного суду м. Львова, тому відмовив у відкриті провадження у справі в цілому.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої, оскільки такий не ґрунтується на повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Як беззаперечно вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Личаківського районного суду м. Львова та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкодизавданої в результаті незаконних, на думку позивача, дій судді, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації, яку оцінює в 1000000 грн. (а.с. 1-3).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В свою чергу, згідно із ст.ст. 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до зазначених положень Конституції, судові рішення і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції.

Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає справи на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції та законодавством про судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв'язку із викладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Разом з цим, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно із процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Личаківського районного суду м. Львова, районний суд прийшов правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У цій частині оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом і до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, зазначивши останнього як відповідача, про відшкодування моральної шкоди, вважаючи що протиправними діями Личаківського районного суду м. Львова йому завдано шкоду, просив задовольнити позов, стягнувши таку з держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: фізичні, юридичні особи (особи), держава Україна, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб"єкти публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, передбачене ст. 1176 ЦК України, цією статтею встановлені випадки і умови її відшкодування, відповідно передбачено, що така відшкодовується Державою.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби, суд на вказані норми права уваги не звернув, не врахував, що відсутність передбачених законом підстав для відшкодування шкоди тягне за собою відмову у позові, а не відкриття провадження у ній.

Наведені порушення норм процесуального права (ст.ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому постановлена ухвала в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби не можна визнати законною та обґрунтованою, у зв»язку з чим така підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 рокув частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В іншій частині ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в частині залишення без змін ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

Т.І. Приколота