Справа №265/5251/15-ц
Провадження №2/265/163/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Цепи К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання права на майно, звільнення майна з-під арешту, третя особа ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (надалі за текстом ВДВС Орджонікідзевського району) із позовом про визнання права на майно та звільнення його із під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11.04.2014 року був частково задоволений позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою 12 будинку 18 по бульвару 50 років Жовтня в місті Маріуполя та виселення ОСОБА_1 Дане рішення суду набрало законної сили 11 червня 2014 року.

15.12.2014 року без повідомлення ВДВС в Орджонікідзевському районі провела примусове виселення позивача,склала акт описи майна позивача, наклала на дані речі арешт, та передала їх відповідачу ОСОБА_2, але частина речей була викрадена та не булла включена до опису.

У звязку із зняттям арешту зі спірної квартири, не було вирішено питання щодо повернення майна позивачу на загальну суму 208766 гривень, 50000 гривень та 3000 доларів США. Їй не надавався акт прийому-передачі майна, а тільки опис, де зазначено не все майно, яке знаходилося в квартирі. Однак власником даного майна є позивач.

В звязку з тим, що дане майно не належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, просила суд визнати право власності на вказане в позовній заяві майно за позивачем та виключити його з-під арешту.

05 листопада 2015 року у ході попереднього розгляду даної цивільної справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про залучення в якості третьої особи ОСОБА_3 на боці позивача без заявлення самостійних позовних вимог (а.с.117-119).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що вважає, що державним виконавцем при виконання рішення про її примусове виселення не було описано все належне їй майно, не було оцінено оцінщиком та без законних на те підстав було арештовано. У судовому засіданні зазначала, що в період опису її майна хотіла забрати деякі речі вибірково, але державний виконавець пропонував забрати всі речі, однак вона відмовилася. Вважає, що при складання опису її майна частина речей була викрадена державними виконавцями, так як вони не вийшли до опису. Просила визнати право власності на все майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 та зняти з нього накладений державним виконавцем арешт.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. У заяві зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, проти їх задоволення заперечує, так як неодноразово пропонував їй забрати описані речи, перешкод не чинив, однак до цього часу ОСОБА_1 їх не забрала (а.с.144).

Представник ВДВС в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, вказувала, що на виконанні у державного виконавця знаходився виконавчий лист про примусове виселення позивача з квартири АДРЕСА_2. В ході виселення, з приводу відсутності боржника ОСОБА_1, виникла необхідність в описі її майна, яке знаходилося в квартирі. З боку ВДВС в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя був складений акт опису всього майна, яке знаходилося в квартирі та за актом передано на зберігання власнику квартири ОСОБА_2, який за їх збереження несе відповідальність. Арешт на описано майно державним виконавцем не накладався. Зазначала, що право власності ОСОБА_1 на описане майно ні хто не оспорює, їй неодноразово пропонувалося його забрати, але остання відмовляється це робити. Просила в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3, підтримуючи позовні вимоги позивача, вказувала, що крім майна позивача в спірній квартирі знаходилися її речі, так як вона в ній також проживала. Однак, її речі описані не були, акт опису речей їй не надавався. Просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи у тому числі виконавче провадження, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Орджонікідзевського району з 02.07.2014року перебував виконавчий лист 2/265/12/2014 від 26.06.2014року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполі Донецької області про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11.04.2014 року, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.4,5,6,9 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження», виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

15.12.2014 року державним виконавцем було здійснено примусове виселення боржника ОСОБА_1 у присутності понятих, за сприянням органів внутрішніх справ та за участю представника комунального закладу з описом майна та зміною вхідної двері, в звязку з відсутністю ОСОБА_1 в назначений день та час за адресою: АДРЕСА_4.

Описане майно було передано для відповідального зберігання стягувачу ОСОБА_2, який був попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що було складено акт опису майна № 20 від 15.12.2014 року з відповідними додатками. Акт опису майна та додатки до нього складено у присутності та за підписом двох понятих: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, представника Орджонікідзевського РВ ОСОБА_8 та представника ЖКП «Азовжилкомплекс» ОСОБА_9, зауважень щодо складання акту опису майна під час здійснення примусового виселення не надійшло, описане майно було оцінено державним виконавцем, що повністю відповідає вимогам п.5.6.6. п.5.6.8 та п.8.4.Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції 15.12.1999 за № 74/5, яка була чинною на момент здійснення примусового виселення заявниці (далі - Інструкція про проведення виконавчих дій)

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13О, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_8 підтвердили у судовому засіданні обставини примусового виселення позивача, при цьому свідки зазначали, що все майно, яке знаходилося у квартирі АДРЕСА_5 описано та опечатано. При цьому свідок ОСОБА_10, державний виконавець на виконанні якої знаходився виконавчий лист про примусове виселення позивача ОСОБА_1, зазначала, що описувалися лише речі які мають відмінні ознаки, особисті носильні речі складалися в мішок та підписували «особисті носильні речі», вартість описаного майна визначалась за її переконанням, оцінка майна експертом здійснюється лише при його реалізації. Під час здійснення виконавчої дії позивачу ОСОБА_1 пропонувалося забрати всі свої речі, але вона відмовлялася та погоджувалася забрати вибірково лише документи та деякі речі. Оскільки процедура опису майна вже почалася, ОСОБА_1 було відмовлено вибірково забирати речі.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, в сенсі ст. 16 ЦК України є визнання права.

Згідно зі статтею 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням вищенаведених норм права, а також того, що відповідачі не оспорюють право власності ОСОБА_1 на описані та належні їй речі, а навпаки визнають за нею право власності на дані речі, шляхом неодноразового пропонування їх забрати та шляхом вживання заходів для збереження цього майна, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на описані речі, які їй належать, внаслідок чого суд відмовляє в даній частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на золоті вироби, гроші, а також майно, яке зазначено в акті описи речей, складеного саме позивачем (а.с.31-33), суд зазначає, що на підтвердження наявності даного майна з боку позивача не надано взагалі ні яких доказів про його наявність, в сенсі ст..60 ЦПК України. При цьому, суд не вважає доказом пояснення свідка ОСОБА_17, яка є рідною сестрою позивача, про наявність в квартирі в момент проведення описи грошей в сумі 50000 гривень та 3000 доларів США, так як її пояснення спростовуються актом описи майна та показами вищевказаних свідків.

Суд також не приймає при вирішенні спору по суті твердження третьої особи ОСОБА_3 проте, що в момент описи в квартирі АДРЕСА_6, знаходилося майно, належно особисто їй і яке не було описано державним виконавцем, так як остання будучи третьою особою з самостійними позовними вимогами для захисту своїх нібито порушених прав до суду не зверталася та її пояснення в цій частині не є доказом позовних вимог ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_3 не була присутня при опису майна позивача.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту з її майна, який, як вважає позивач, був незаконно накладений державним виконавцем, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, згідно акту описи та арешту майна від 15.12.2014 року, державним виконавцем було описано майно, яке знаходилося в квартирі АДРЕСА_1 та належить позивачу. Однак, описано майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2, який був попереджений про кримінальну відповідальність за його розтрату, відчуження, приховання чи підміну, при цьому з боку державного виконавця арешт на дане майно взагалі не накладався. При таких обставинах, у разі відсутності предмету спору, суд відмовляє ОСОБА_1 в даній частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання права на майно, звільнення майна з-під арешту, третя особа ОСОБА_3, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Мельник