Справа № 738/1728/15-ц
№ провадження 2/738/19/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року

Менський районний суд Чернігівської області

в складі:

судді Сова Т.Г.

секретарів Минець О.В., Бреус Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

pозглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернігівської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні ним і стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні ним і стягнення матеріальної та моральної шкоди. Мотивував свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить 16/25 частини квартири АДРЕСА_1, решта 9/25 частини квартири належить співвласнику відповідачу ОСОБА_3 Але у вказаній квартирі на даний час зареєстрований та проживає сам відповідач. Позивач не має у власності іншого майна, але не може вселитись у належну йому частину квартири, оскільки відповідач чинить йому в цьому перешкоди, а саме: встановив нові замки на вхідні двері, не впускає позивача до квартири, погрожує розправою, захопив без дозволу кімнати, що належать позивачу та без його згоди поставив там пластикові вікна. Такими діями відповідач спричинив позивачу матеріальну та моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює в загальній сумі 14.000 грн. Добровільно впустити позивача в квартиру та визначити порядок користування нею відповідач не бажає, тому за захистом свої прав позивач звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Рішення суду, згідно ст. 213 ЦПК України, повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1997 року позивачу ОСОБА_1 належить 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до договору купівлі - продажу посвідченого державним нотаріусом Менської районного державної нотаріальної контори 19 жовтня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1988, позивачу ОСОБА_1 належить 6/25 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

Таким чином, позивач є власником 16/25 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з вимогами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди в користуванні належним позивачу майном, самому позивачу, а також членам його сім'ї (дружині та доньці), що стало причиною неодноразового звернення позивача з цього приводу зі скаргами до Менського відділу поліції.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Будь - яких доказів щодо спричинення позивачеві матеріальної шкоди з боку відповідача позивачем не надано і в ході розгляду справи в судовому засіданні не здобуто. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди не можуть бути задоволеними.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із послідуючими змінами) п. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживанням у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та інші негативні наслідки. Пунктом 9 вищезазначеної постанови роз'яснюється, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Щодо морального відшкодування, то з урахуванням наданих доказів позивачем, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за можливе задовольнити в цій частині позовні вимоги на суму 1 000 грн.

Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні ним і стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 356, 358, 391, 1167 ЦК України, ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні ним і стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та членів його сім'ї: дружину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1:

-за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та членами його сім'ї: дружиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 право користування кімнатою (к-4) площею 10,9 кв. метра, кімнатою (к-5) площею 12,10 кв. метра, кімнатою (к-6) площею 8,2 кв. метра, лоджію (к-13) площею 1,4 кв. метра;

-за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 право користування кімнатою (к-3) площею 16,8 кв. метра, балконом (б-1) площею близько 3 кв. метрів;

-решту житлової площі залишити в загальному користуванні, а саме: коридор (к-1) площею 4,6 кв. метра, кухня (к-2) площею 8,6 кв. метра, ванна (к-7) площею 2,8 кв. метра, туалет (к-8) площею 1,5 кв. метра, коридор (к-9) площею 3,6 кв. метра, стінний шкаф (к-10) площею 0,7 кв. метра, коридор (к-11) площею 3, 5 кв. метра.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не чинити позивачу ОСОБА_1 та членам його сім'ї (дружина ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_5) перешкод у користуванні виділеною позивачу часткою кімнат і підсобними приміщеннями загального користування в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одна тисяча) гривень та 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова