Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, спонукання до вчинення дій

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, спонукання до вчинення дій.

Вимоги мотивував тим, що 17 серпня 2007 року між ним та банком було укладено кредитний договір № DN81AR03110045, за умовами якого він отримав кредит на загальну суму 81 381, 48 грн на такі цілі: 54 669 грн - на купівлю автомобіля DAEWOO NEXIA, 34 грн - на сплату реєстрації предмета застави, 2 788,12 грн - на сплату за договорами страхування, 4 373, 52 грн - для сплати винагороди за надання фінансового інструменту, 19 516, 84 грн - на сплату страхових платежів. За умовами договору було встановлено розмір процентів 0,75 % на місяць (9 % річних) на залишок заборгованості за кредитом, а також суму щомісячного платежу - 1 308, 59 грн. Того ж дня між ним було укладено договір застави автомобіля.

З лютого 2009 року банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку до 21 % річних (пункт 2.3.1 кредитного договору) без відповідної правової підстави та без дотримання порядку зміни процентної ставки за кредитом у бік збільшення.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», просив суд визнати п. 2.3.1. кредитного договору та умову про надання в сумі кредиту винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373, 52 грн недійсними з моменту укладення договору; зобов'язати банк здійснити перерахунок залишку заборгованості за кредитом, виключивши з нього заборгованість за процентами та пеню на прострочені проценти, нараховані за ставкою 21 % річних замість 9 % річних, заставну вартість автомобіля DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 54 669 грн, а також винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373, 52 грн.

У грудні 2014 року позивач надав суду заяви про залишення без розгляду позовних вимог в частині: визнання п. 2.3.1. кредитного договору, умови про надання в сумі кредиту винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373, 52 грн недійсними з моменту укладення договору; зобов'язання банку здійснити перерахунок залишку заборгованості.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд зобов'язати банк здійснити перерахунок залишку заборгованості за кредитом, виключивши з нього заборгованість за процентами та пеню на прострочені проценти, нараховані за ставкою 21 % річних замість 9 % річних.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання п. 2.3.1. кредитного договору, умови про надання в сумі кредиту винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373, 52 грн недійсними з моменту укладення договору, зобов'язання виключити з розрахунку заборгованості за кредитом заставної вартості автомобіля та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373, 52 грн залишено без розгляду.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року, в іншій частині позов задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_3 за кредитом, виключивши з нього заборгованість за процентами та пеню на прострочені проценти, нараховані за ставкою 21 % річних замість 9 % річних. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 17 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DN81AR03110045, за умовами якого позичальник отримав кредит на загальну суму 81 381, 48 грн на такі цілі: 54 669 грн - на купівлю автомобіля DAEWOO NEXIA, 34 грн - на сплату реєстрації предмета застави, 2 788,12 грн - на сплату за договорами страхування, 4 373, 52 грн - для сплати винагороди за надання фінансового інструменту, 19 516, 84 грн - на сплату страхових платежів. За умовами договору було встановлено розмір процентів 0,75 % на місяць (9 % річних) на залишок заборгованості за кредитом, а також суму щомісячного платежу - 1 308, 59 грн. Того ж дня між ним було укладено договір застави автомобіля.

З лютого 2009 року банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку до 21 % річних за пунктом 2.3.1 кредитного договору.

Пунктом 2.3.1. кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції станом на 01 лютого 2009 року), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно роз'яснень, які містять узагальнення Верховним Судом України судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, від 11 листопада 2011 року, беручи до уваги закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58), усі рішення банку у будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірними (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів); належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином; неправомірною є зміна процентної ставки навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: а) якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Висновки про те, що одностороннє внесення змін до договору банком в частині збільшення процентної ставки із 9 % до 21 % річних з 01 лютого 2009 року є неправомірним, суди мотивували тим, що відповідач не надав доказів належного повідомлення позивача про зміну процентної ставки, оскільки лист банку направлявся за поштовою адресою, яка не є адресою листування відповідно до умов укладеного договору.

Із такими висновками, що відповідають матеріалам справи, колегія суддів погоджується.

На адресу місця реєстрації ОСОБА_3, яка вказується у кредитному договорі - Запорізька обл, АДРЕСА_1, повідомлення про зміну процентної ставки банк не надсилав.

Суди дослідили і поведінку позичальника після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, на підставі встановленого дійшли висновку про те, що внесення позивачем щомісячних платежів у більшому розмірі, ніж передбачають первинні умови кредитного договору, не свідчить про його згоду із підвищеним розміром процентної ставки, оскільки про збільшення ставки за кредитом ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений.

Норми матеріального права судом застосовано правильно, порушень процесуального закону не вбачається.

Правильним є й висновок судів про те, що строк позовної давності за вимогами ОСОБА_3, перебіг якого почався у червні 2012 року, коли позивач дізнався про порушення своїх прав (ч. 1 ст. 261 ЦК України), на момент його звернення до суду у червні 2014 року не сплив.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О.Савченко