Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та Вербицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання факту нікчемності заповіту за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 5 листопада 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що заповіт від імені ОСОБА_6 складено і посвідчено 9 квітня 2012 року секретарем Вербицької сільської ради Ріпкинського району з порушенням ст.1248 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», оскільки на момент складання заповіту спадкодавець страждала тяжкими захворюваннями, будучи інвалідом І групи, мала вади зору, внаслідок чого не могла самостійно прочитати і підписати заповіт. Окільки, в 2012 році ОСОБА_6 тривалий час знаходилась в лікарні, то ОСОБА_4 має сумніви щодо дійсності волевиявлення тітки, спрямованого на складення заповіту, а не договору довічного утримання.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від

29 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 5 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди прийшли до правильного висновку, що форма заповіту від 9 квітня 2012 року, складеного

ОСОБА_6, відповідає вимогам закону, ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, посвідчений уповноваженою на це особою, волевиявлення заповідача було вільним, підстави, на які посилався позивач, не свідчать про нікчемність заповіту.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від

5 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук