У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року, рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що08 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний Банк» правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 58117,48 доларів США зі сплатою 11,9% річних на строк до 04 липня 2025 року. Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 У зв'язку з неналежним виконанням позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 11 жовтня 2010 року складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 49064,30 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 388093 грн 71 коп.; заборгованості за відсотками 5060,22 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 40025 грн 83 коп.; пені та штрафу 28083 грн 21 коп.

Посилаючись на вказані обставини ПАТ «Марфін Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 і виселити із зазначеної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2008 року, за рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00577/ЯР від 08 липня 2008 року, укладеним між ВАТ «Морський Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_5, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 49 064, 30 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на час звернення до суду становить 388 093,71 грн; заборгованості за відсотками у сумі 5 060,22 дол. США., що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом час звернення до суду становить 40 025,83 грн; заборгованість за пенею та штрафом у сумі 28 083,21 грн.

Визнано початкову вартість майна - квартири АДРЕСА_1 - 217 304 грн.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано Державну міграційну службу України в Полтавській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про виселення та знаття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3 - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В частині звернення стягнення на майно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року - змінено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №00674RР від 08 липня 2008 року, укладеним між ВАТ «Морський ТранспортнийБанк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2008 року, шляхом продажу квартири з прилюдних торгів за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу.

Визначено початкову вартість квартири АДРЕСА_1 418 489 грн.

Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ПАТ «Марфін Банк»

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що боржником та відповідачем належно не виконувалися умови договору, тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про виселення та знаття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на даний час відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями, тобто відсутні підстави для виселення, відповідно відсутні підстави для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Оскільки установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постановах № 6-1630цс15 від 11 листопада 2015 року, № 6-969цс16 від 06 липня 2016 року, які у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для частково задоволення позову ПАТ «Марфін Банк».

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зупинити виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року, рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року, рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року, рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року, рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович