Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 314/3907/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Номер провадження 22-ц/778/916/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, який протягом розгляду справи уточнювала.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що на підставі ордера від 15 листопада 2010 року вона, її син та колишній чоловік ОСОБА_3, відповідач по справі, вселилися у житловий будинок № 184 по вул. Леніна в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області.

З 2012 року ОСОБА_3 добровільно покинув вказаний житловий будинок та не проживає в ньому, участь в утриманні житла не приймає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком №184 по вул. Леніна в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком №184 по вул. Леніна в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не врахував, що в силу ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування займаним приміщенням. Крім того, він не проживає у вказаному будинку з поважних причин, оскільки ОСОБА_4 забрала у нього ключі. Крім того, мирова угода, на яку посилається суд в рішенні, не була укладена в іншій справі, так як позов був залишений без розгляду. Просить скасувати заочне рішення суду та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно ордеру від 15.11.2010 року, позивачці та членам її родини, у тому числі, відповідачу, було надано у користування службове жиле приміщення - житловий будинок № 184 по вул. Леніна в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області.

Відповідач з вересня 2012 року у будинку не проживає, зобовязання щодо зняття з реєстрації до 28.09.2012 року, згідно письмової угоди не виконав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та визнаючи ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № 184 по вулиці Леніна в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, суд першої інстанції виходив з положень ст.71,72 ЖК УРСР.

Однак, з таким рішенням суду погодитися не можна виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту сказаної статті вбачається, що у разі, якщо особа не має права звертатися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася їй не належать, така особа є неналежним позивачем і у позові їй необхідно відмовити.

Відповідно ст.ст. 319,321,391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вирішуючи спір суд першої інстанції зазначені норми закону не врахував, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Частиною 1 ст. 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення виконавчий комітет відповідної Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, житловий будинок № 184 по вул. Леніна в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області є службовим приміщенням та наданий ОСОБА_4 і членам її сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_5, з правом зайняття, про що свідчить корінець ордера на службове жиле приміщення № 43 від 15.11.2010 року, виданий виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради (а.с.8).

Відповідно до ст. 118 ЖК України жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Таким чином, власником житлового будинку є Матвіївська сільська рада, а ОСОБА_3 як і ОСОБА_4 є лише користувачами вказаного будинку, який є службовим приміщенням.

Доказів того, що Матвіївською сільською радою з ОСОБА_4 укладався договір найму позивачем не надано.

За діючим законодавством, правом визнати особу такою, що втратила право користування житлом, наділений лише власник, в даному випадку, Матвіївська сільська рада, за наявності для цього законних підстав.

ОСОБА_4 є користувачем службового приміщення, а тому правом звернення до суду з відповідними вимогами не наділена.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: