Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що, маючи на меті придбати належний на праві власності ОСОБА_4 житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, вона в присутності свідків передала ОСОБА_4 1 тис. доларів США, що було засвідчено розпискою, якою також визначено строк сплати решти обумовленої суми. У подальшому між позивачем та відповідачем виник спір з приводу ціни будинку і вони відмовились від наміру вчиняти договір купівлі-продажу. На початку квітня 2015 року ОСОБА_4 повернув їй 800 доларів США, а решту, 200 доларів США, повертати відмовився, що спонукало її звернутися до суду про стягнення з нього цих коштів.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 200 доларів США, що еквівалентно 4 529 грн 79 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є діяособи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи указаний позов, суд правильно виходив із того, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виникли правовідносини із купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку в АДРЕСА_1.

На виконання досягнутих домовленостей 02 липня 2014 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 за попереднім договором 1 тис. доларів США, а решту - 5 200 доларів - зобов'язалася передати у 2015 році.

При цьому суд правильно вважав, що існування між сторонами договірних відносин та факт передачі ОСОБА_3 ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 1 тис. доларів США підтверджується розпискою (а. с. 5).

Оскільки у подальшому між сторонами виник спір щодо оцінки будинку, то вони відмовилися від укладення основного договору купівлі-продажу.

ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 800 доларів США, про що у справі наявна розписка останньої.

Таким чином, неповернутою залишилася грошова сума у розмірі 200 доларів, яку суд правильно стягнув з відповідача.

Із вказаними висновками погодився й апеляційний суд та, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із доведеності факту укладення між сторонами попереднього договору, за умовами якого позивачем передано відповідачу кошти з метою подальшого укладення договору купівлі-продажу будинку. Також суд виходив із того, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо існування між сторонами будь-яких інших договірних відносин.

Разом із тим апеляційний суд обґрунтовано вважав такими, що суперечать фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що між сторонами мали місце договірні відносини, але вони пов'язані з наймом житла.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що розписку про отримання від позивача коштів у сумі 1 тис. доларів США він не писав, апеляційний суд правильно зазначив, що ці обставини ним або ж його представником в суді першої інстанції не наводилися, питання про перевірку цих обставин шляхом проведення експертизи також не ставилося.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак