АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7144/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Миколаєць І.Ю.
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Крижанівської Г.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач пред»явив зазначений позов до відповідача та зазначав,що 19 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/9408/756924, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 101 500 доларів США зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19.06.2027 року.

Посилаючись на припинення позичальником виконання зобов»язань за кредитним договором внаслідок чого утворилася заборгованість,яка станом на 17.07.2015 року становить 94 474,42 доларів США,що еквівалентно по курсу НБУ 2 099 166,19 грн. і складається з заборгованості за кредитом -87 068,75 доларів США,що еквівалентно по курсу НБУ 1914353,35 грн., в тому числі прострочена заборгованість по кредиту 1516,29 доларів США, еквівалентно по курсу НБУ 33 338,19 грн., заборгованості за відсотками 5457,12 доларів США, еквівалентно по курсу НБУ 119983,99 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 5397,49 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 118 672,92 грн. та заборгованості по пені -2948,55 доларів США,що еквівалентно по курсу НБУ 64828,85 грн.,позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Зазначає, що позивач не довів наявність порушень умов кредитного договору позичальником. Платіжний календар,на який посилався позивач,не відповідає розрахунку заборгованості позивача, який є одностороннім, що не дає можливості встановити дійсний розрахунок заборгованості. Позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та його погашення відповідачем за період з 19.07.2007 року по 17.07.2015 року.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представника відповідача,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначав,що 19 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/9408/756924,відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 101 500 доларів США зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19.06.2027 року.

На підставність вказаного позивач надав копію зазначеного кредитного договору, копію виписки по рахунку № 2213.0.3899 клієнта ОСОБА_3,копію додаткової угоди №1 до кредитного договору,копію вимоги від 17.06.2015 року направленої ОСОБА_3.

Додані до позовної заяви вказані копії документів посвідчені позивачем та зазначено,що з оригіналом згідно.

На підтвердження розміру заборгованості відповідача,яка за твердженням позивача утворилася внаслідок припинення відповідачем виконання зобов»язання з погашення заборгованості за кредитним договором,позивач надав розрахунок.

Відповідно до п.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 102820 грн.19 коп.,суд першої інстанції виходив з того,що незважаючи на відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів,останній даний факт не заперечував і частково виконував умови кредитного договору,а заборгованість утворилася внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Колегія суддів вважає,що такий висновок суду носить характер припущення,а відтак рішення суду першої інстанції неможна вважати відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Так в рішенні зазначено, що на підставність позовних вимог банк надав акт №49 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду від 10.04.2013 року згідно якого були знищені касові документи за 2007 рік.

Вказаний документ суд визнав належним та допустимим доказом на підтвердження не тільки отримання відповідачем кредитних коштів,а і розміру заборгованості відповідача,яку на свій розсуд визначив позивач, яка на думку позивача утворилася внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Колегія суддів вважає,що зазначений акт не може бути розцінений як доказ підтвердження наявності розміру заборгованості відповідача внаслідок порушення ним умов кредитного договору щодо погашення заборгованості з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.8 постанови №23 від 25.01.2012 року Правління Національного банку України,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2012 року за номером 231/20544 «Про затвердження Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих витрат за активними банківськими операціями» банк за кожним кредитом формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог,визначених цим Положенням.

Кредитна документація (справа) боржника має містити мінімально необхідні дані,перелік яких наведено в додатку 2 до цього Положення,а саме: в розділі «Вимоги до кредитної документацiї (справи) боржника» передбачено,що кредитна документацiя (справа) формується на паперових носiях i повинна мiстити:

письмове клопотання (заяву) боржника про надання кредиту;

бiзнес-план, технiко-економiчне обґрунтування потреби в кредитi на вiдповiднi цiлi (для юридичних осiб);

контракти та/або договори про купiвлю-продаж (за наявностI);

фiнансову звiтнiсть (для юридичних осiб), iнформацiю про доходи (для фiзичних осiб) боржника;

фiнансову та бюджетну звiтнiсть (для бюджетної установи);

iнформацiю про надходження коштiв на поточнi рахунки в банку та в iнших банках щонайменше за останнi шiсть повних мiсяцiв (боржником - фiзичною особою надається за бажанням);

iнформацiю, надану боржником та документально пiдтверджену iншими банками, про:

а) заборгованiсть боржника з визначенням основних умов договору про надання кредиту (сума за договором, строк, залишок заборгованостi, вид забезпечення за кредитом тощо);

б) наявнiсть простроченої заборгованостi;

iнформацiю про стан виконання зобов'язань боржника перед банком за попереднiми договорами, кредитну iсторiю (за наявностI);

iнформацiю про перевiрку цiльового використання кредиту;

пiдтверднi документи (виписки за балансовими та позабалансовими рахунками, платiжнi доручення тощо), що свiдчать про надання та погашення кредиту, наявнi фiнансовi зобов'язання, оприбуткування заставленого майна тощо.

Статтею 676 глави 2 Переліку документів,що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України,із зазначенням строків зберігання,затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 року № 601, передбачено,що меморіальні документи за довгостроковими кредитами підлягають зберіганню протягом 5 років після погашення кредиту.

Відповідно до пункту 11 глави 1 Переліку строки зберігання документів,що визначені в цьому Переліку,є мінімальними і зменшенню не підлягають.

Таким чином мінімальний строк зберігання справ клієнтів про одержання кредитів,гарантій за кредитами має визначатися від фактичної дати погашення кредиту,тобто від дати,з якої зобов»язання позичальника щодо сплати кредитної заборгованості та всіх інших платежів згідно з договором були виконані.

З матеріалів справи вбачається,що з наданої позивачем копії кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 101500 доларів США з кінцевою датою повернення кредиту 19.06.2027 року зі сплатою процентної ставки в розмірі 12.5 % річних.

Поставивши питання про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з відповідача,позивач повинен був на підтвердження розміру вказаної заборгованості як наслідок порушення відповідачем умов кредитного договору щодо погашення цієї заборгованості,надати суду кредитну справу клієнта за вказаним кредитним договором з наявними в ній оригіналами вище перелічених документів відповідно до вказаної Постанови Національного банку України,яка після огляду судом та посвідчення наявних у справі наданих позивачем копій, слугувала б належним та допустимим доказом для перевірки вимог позивача або заперечень відповідача.

Відсутність кредитної справи відповідача з відповідними оригіналами касових документів і неправомірність їх знищення з огляду на вищезазначену Постанову Національного банку України унеможливлює зробити висновок про відповідність розміру заборгованості відповідача перед банком за вказаним кредитним договором,а також відповідність встановленого часу з якого відповідач почав порушувати умови кредитного договору в період з 19.07.2007 року по 17.07.2015 року, правильність нарахування заборгованості по кредиту,відсоткам за користування кредитом та пені за вказані порушення,на які йдеться посилання в позовній заяві.

Для з»ясування дій позивача стосовно знищення касових документів по даному кредитному договору,строк виконання якого визначений 2027 роком та перевірки доводів апеляційної скарги відповідача,суд апеляційної інстанції неодноразово викликав позивача в судові засідання про що свідчать зворотні повідомлення.

Проте представник позивача обмежився поданням заяви з проханням провести розгляд справи за його відсутністю.

За таких обставин,колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції по даній справі,як це передбачено ст.303 ЦПК України, вважає доведеними підстави для його скасування ,а саме: невідповідність обставин,що мають значення для справи,які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове,яким відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4019,40 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -