У х в а л а

20 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5, заінтересована особа - ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и л а :

Ірпінський міський суд Київської області рішенням від 20 жовтня 2015 року задовольнив заяву ОСОБА_5: встановив факт проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2011 року.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 3 березня 2016 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 на зазначене рішення суду першої інстанції відмовив на підставі частини першої статті 292 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 6 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року залишила без змін.

6 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2016 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема статті 292 цього Кодексу щодо права апеляційного оскарження, при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня, 18 і 25 грудня 2013 року, 19 березня 2014 року, 4 березня, 8 липня і 2 вересня 2015 року, а також на постанову Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваній ухвалі суду касаційної інстанції, застосовані зазначені норми права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 6 червня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалу апеляційного суду, погодився з його висновком про те, що ОСОБА_4 не довела порушення її прав та обов'язків ухваленим рішенням суду у справі за заявою ОСОБА_5 (заінтересована особа - ОСОБА_6) про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки факт проживання самої ОСОБА_4 однією сім'єю зі ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах не встановлено, а наявність такої справи в іншому суді не свідчить про те, що зазначеним рішенням суду першої інстанції порушено її права та обов'язки.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 30 жовтня 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права, що призвело до порушення права заявника (як спадкоємця після померлого батька) на апеляційне оскарження;

- в ухвалі від 18 грудня 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність встановити і перевірити, яким чином права заявника порушені ухваленим рішенням суду першої інстанції;

- в ухвалі від 25 грудня 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про порушення судом норм процесуального права щодо перевірки доводів апеляційної скарги про те, що заявники є власниками спірних акцій, а тому ухвалене рішення суду впливає на їх права та обов'язки;

- в ухвалі від 19 березня 2014 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження з огляду на те, що заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя без її згоди, а тому її права як дружини порушено при ухваленні рішення щодо визнання права власності на майно за позивачем;

- в ухвалі від 4 березня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, звернув увагу на помилковість застосування апеляційним судом положень статей 228, 231 ЦПК України, оскільки оскаржуваним рішенням порушені права заявника як власника квартири (що була предметом спору між подружжям), а тому заявник має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої частиною першою статті 292 цього Кодексу;

- в ухвалі від 8 липня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий апеляційний розгляд, указав на необхідність надати правову оцінку зазначеним в апеляційній скарзі доводам заявниці щодо порушення ухваленим рішенням місцевого суду її прав та обов'язків з урахуванням того, що на час апеляційного розгляду вона була власницею спірного майна;

- в ухвалі від 2 вересня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про необхідність надати оцінку доводам заявниці щодо порушення її прав та обов'язків як дружини відповідача ухваленим рішенням місцевого суду.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, надана заявницею для порівняння, містить правову позицію щодо застосування частини першої статті 292 ЦПК України, відповідно до якої право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Однак надана постанова Верховного Суду України не є судовим рішенням суду касаційної інстанції, а тому не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_5, заінтересована особа - ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк