Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №315/708/15 Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
Провадження №22-ц/778/3203/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Приютне, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці позивача: ОСОБА_4, про стягнення вартості частки майна товариства, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Приютне про стягнення вартості частки майна товариства.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що його батько ОСОБА_5, був одним із засновників (учасників) ТОВ "Приютне» і його частка в статутному фонді становила 5%.

08.07.2010 року його батько звернувся до товариства з заявою про вихід зі складу та виплату вартості належної йому частки, проте, вартість його частки йому не була виплачена.

17.10.2012 року ОСОБА_5 помер так і не отримавши належну йому вартість частки майна товариства.

Після смерті свого батька він прийняв спадщину у встановленому законом порядку, тому він як спадкоємець першої черги має право на вартість частки майна товариства.

З урахуванням наведеного, уточнивши позовні вимоги з посиланням на ст.ст. 130, 148 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вартість належної йому в порядку спадкування частки майна товариства в сумі 300 000 грн., витрати на правову допомогу та сплату судового збору.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що грошові кошти ОСОБА_5 за належну йому частку в уставному фонді керівник Товариства з обмеженою відповідальністю Приютне ОСОБА_6 сплатила 16.09.2012 року в сумі 300000 грн. в присутності свідків, прохала в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що частка засновника товариства батька позивача ОСОБА_5 була виплачена останньому 16.09.2012 року директором ТОВ « Приютне» ОСОБА_7О в грошовій формі в розмірі 300 000.00 грн., що підтверджується розпискою від 16.09.2012 року написаною власноруч ОСОБА_5, тому права спадкоємця ОСОБА_3 не порушені.

Статтею 213 ЦПК України передбачено що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_5 був одним із засновників ТОВ « Приютне».

У 2000 році був укладений Установчий договір ТОВ « Притне» відповідно до п.3.10 якого персональний внесок ОСОБА_5 склав 5% Статутного фону ( а.с.19-26 ).

07.03.2000 року була проведена державна реєстрація ТОВ «Приютне», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серія АОО № 639162 ( а.с. 15).

08.07.2010 року ОСОБА_5 звернувся до загальних зборів ТОВ « Приютне» з заявою про вихід зі складу учасників товариства та здійснити з ним остаточний розрахунок його частки , що підтверджується копією його заяви ( а.с. 11).

17.10.2012 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія 1-ЖС № 237925 від 19.10.2012 року ( а.с. 9).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є його діти: позивач у справі ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_4, які в установлений законом строк передбачений ст. 1270 ЦК України подали заяву до приватного нотаріуса ОСОБА_8 Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи № 66/2013, яка була відкрита після померлого ОСОБА_5 (а.с. 32-42).

ОСОБА_4, яка є третьою особою у справі не заперечувала проти позову ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із Законом України "Про господарські товариства" та ст. 115 ЦК України власником майна товариства є виключно саме товариство.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Відповідно до ч. 5 ст. 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень ст. 148 цього Кодексу.

Відповідно ст. 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного фонду був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частин майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюється статутом і законом. Спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Пунктом 7.1 Установчого договору ТОВ « Приютне» передбачено, що учасник товариства вправі вийти зі складу товариства, повідомивши про це решту учасників не пізніше ніж за 30 днів до виходу. При виході учасника товариства йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційно паю у Статутному фонді. Виплату проводять після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, протягом 12 місяців від дня виходу. ( а.с. 19-26).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції прийнявши до уваги фінансовий звіт ТОВ «Притне» станом на 31 грудня 2010 року , дійшов вірного висновку, що вартість частки майна ТОВ « Приютне» , пропорційна частці статутного фонду, що підлягала виплаті учасникові ОСОБА_5 при виході становить 300 000.00 грн. ( 6001х5/100= 3000 000.00 грн.) (.с. 149).

Вартість частки в сумі 300 000.00 грн. належна ОСОБА_5 при виході з ТОВ «Приюне» сторонами не оспорюється ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях .Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції на підтвердження факту виплати ОСОБА_5 вартості частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства послався на розпису від 16.09.2012 року в місті Гуляйполі, яка на думку суду, була написана останнім власноручно, та свідчить про отримання останнім від директора ТОВ « Приютне» ОСОБА_7 коштів в сумі 300 000.00 грн. ( а.с. 63).

Позивач заперечуючи факт отримання коштів його батьком ОСОБА_5 та написання ним розписки від 16.02.2012 року зазначив, що останній не міг написати цю розписку, оскільки був тяжко хворим, та в період з 07.09. по 02.10 2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні. На підтвердження зазначених обставин позивач надав витяг із історії хвороби ОСОБА_5, копія якої була завірена Запорізькою обласної клінічною лікарнею ( а.с. 170).

Суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 57, 58 ЦПК України безпідставно не взяв до уваги витяг із історії хвороби ОСОБА_5, та всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України не надав цьому доказу належної оцінки.

Водночас, з витягу історії хвороби ОСОБА_5 вбачається, що на день написання цієї розписки 16.02.1012 року, останній хворів та знаходився не в м. Гуляйполі, як зазначено в розписці, а на стаціонарному лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні з 07.09.по 02.10.2012 року ( а.с. 170).

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Розписка від 16.09.2012 року, яка судом покладена в основу судового рішення була подана відповідачем не в оригіналі, а її копія ( а.с. 63).

Заперечуючи факт написання вищезазначеної розписки власноруч ОСОБА_5, представник позивача ОСОБА_9 клопотав перед судом для надання цієї розписки в оригіналі та призначення судової почеркознавчої експертизи ( а.с. 121). Зазначені обставини також підтверджуються журналом судового засідання від 05.02.2016 року ( а.с. 125-126).

Суд першої інстанції вимагав від відповідача надання розписки від 16.09.2012 року в оригіналі, проте відповідач її не надав, зазначивши при цьому, що оригінал розписки знаходиться у адвоката ОСОБА_10, який отримав її на зберігання (а.с. 128, а.с. 171).

Оригінал розписки від 16.09.2012 року так і не був предметом огляду в суді першої інстанції, відповідач не надав її і в суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що ТОВ «Приютне» як боржник перед ОСОБА_11 є юридичною особою, то належним документом отримання 16.09.2012 року коштів від ТОВ «Притне» мав бути виданий останнім ОСОБА_5 документ, який відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки первинні облікові документи, які фіксують факт здійснення господарської операції, повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Вимоги до форми та змісту первинних розрахункових документів, порядок оприбуткування готівки, яка надійшла через касу або документів, що підтверджують здійснення розрахунків у безготівковій формі, визначаються "Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженим постановою НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року.

Згідно з п. 3.1 Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання, (повернення) готівкових коштів.

Натомість, документів визначених вказаними нормативними актами на підтвердження передачі грошей ТОВ «Приютне» та отримання їх ОСОБА_5 відповідач суду не надав, а копія розписки, виходячи з наведеного, не може бути використана в якості належного доказу передачі ОСОБА_5 вартості частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Виходячи із наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов помилкового висновку про те, що права ОСОБА_3, як спадкоємця після смерті ОСОБА_3.Г. не порушені.

Отже, аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач зазначає, що між ОСОБА_5 та ТОВ « Приютне» склалися правовідносини не з приводу виходу учасника товариства, що передбачені ст. 148 ЦК України, а з приводу відступлення частки учасника в статутному капіталі іншому учаснику товариства відповідно до ст. 147 ЦК України та ст. 53 Закону України « Про господарські товариства», тому вважає, що правовідносини щодо розрахунків за належну ОСОБА_5 частку виникли не між ОСОБА_5 та ТОВ «Приютне» , а між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як фізичною особою, яка стала його правонаступником в ТОВ «Приютне» на всі належні ОСОБА_5 корпоративні права, в тому й числі і на частку в майні товариства, а будь які правовідносини між ОСОБА_5 та ТОВ « Приютне» з моменту його виходу з товариства припинилися.

Колегія суддів не може погодитися з викладеними в запереченнях доводами.

Зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 про вихід із складу учасників товариства від 08 липня 2010 року та заяви ОСОБА_5 від 09.07.2010 року чітко вбачається, що ОСОБА_5 виходить зі складу товариства ТОВ « Пиютне» та просить виплатити йому вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства ( а.с. 11-12).

Зазначені обставини були встановлені судом першої інстанції та не заперечувалися представником відповідача ОСОБА_6 під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Серія АД № 710745 вбачається, що станом на 10.09.2010 року засновником (учасників) юридичної особи є ОСОБА_6 ( а.с.17)

Згідно з ч. 3 ст. 29 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається нотаріально посвідчена копія заяви фізичної особи про вихід зі складу засновників (учасників), або нотаріально посвідчена копія документа про перехід частки учасника у статутному капіталі товариства, або нотаріально посвідчений договір про такий перехід чи передання .

Отже, для фізичної особи - засновника товариства Законом встановлено: скласти заяву про вихід із товариства або укласти договір про передання права засновника іншій особі.

При цьому безоплатне або платне передання своїх майнових прав іншій особі має оформлюватися двостороннім договором, а не письмовою заявою.

Матеріали справи не містять договору відступлення або будь-якого з договорів про перехід частки товариства від ОСОБА_5 до ОСОБА_6

Ураховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову в розмірі 3500 грн. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 3300 грн.( а.с. 2, а.с. 204). З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6300 грн. (3000 + 3300) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Згідно з ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Матеріали справи не містять документально підтверджених витрат позивача на правову допомогу, тому у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту. Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Приютне, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці позивача: ОСОБА_4, про стягнення вартості частки майна товариства задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Приютне на користь ОСОБА_3 вартість частки майна товариства в розмірі 300 000 грн., судові витрати в розмірі 6300 грн.

В задоволені позову в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: О.М. Кримська

ОСОБА_2