Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом виконуючого обв'язки прокурора м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, про визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності, скасування записів про право власності та рішень про державну реєстрацію прав, зобов'язання повернути земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року виконуючий обов'язки прокурора м. Миколаєва звернувся до суду з указаним позовом в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, мотивуючи його тим, що 25 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 Посилаючись на те, що ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку з порушенням установленого законом порядку, просив суд визнати недійсним зазначений договір, скасувати запис про право власності від 25 березня 2014 року № 5103169 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію прав від 25 березня 2014 року № 11900825, скасувати рішення про державну реєстрацію прав № 16292095, внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 жовтня 2014 року, запис про право власності від 06 жовтня 2014 року № 7242038, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 07 жовтня 2014 року НОМЕР_1, а також зобов'язати ОСОБА_3 повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку у придатному для використання стані, шляхом знесення житлового будинку на цій ділянці.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 березня 2014 року та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесене 25 березня 2014 pоку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 видане 07 жовтня 2014 pоку, та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесене 07 жовтня 2014 pоку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку по АДРЕСА_1 в придатному для використання стані шляхом знесення житлового будинку, розташованого за цією адресою.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судами установлено, що рішеннями Миколаївської міської ради від 22 листопада 2012 року № 22/28 та від 20 грудня 2012 року № 23/51 виділено у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 550 кв. м, у тому числі 550 кв. м під прибудинковою територією, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 а 07 березня 2013 року на підставі вказаних рішень ним отримано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку.

Установлено, що 12 березня 2014 року прокурор м. Миколаєва звернувся до суду із позовом в інтересах держави до Миколаївської міської ради та ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування вищезазначених рішень, визнання недійсним свідоцтва на право власності на земельну ділянку та зобов'язання ОСОБА_4 повернути земельну ділянку.

25 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, згідно з п. 3.9 якого земельна ділянка, яка відчужується, вільна від будь-яких забудов.

Після придбання земельної ділянки ОСОБА_3 побудував на ній житловий будинок, а 07 жовтня 2014 року він отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 221,1 кв. м, житловою площею 76,9 кв. м.

Установлено також, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року визнано незаконними та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 22 листопада 2012 року № 22/28 та від 20 грудня 2012 року № 23/51 у частині безоплатного надання ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку; визнано недійсним свідоцтво від 07 березня 2013 року на право власності на земельну ділянку та зобов'язано останнього повернути земельну ділянку Миколаївській міській раді.

Крім того, установлено, що на земельній ділянці по вул. Батуріна, 28-б у м. Миколаєві було розташовано нежитлове приміщення сміттєзбиральника, яке належало територіальній громаді м. Миколаєва та перебувало на балансі ЖКП ММР «Південь», яке здійснювало управління групою житлових будинків, до якої, крім інших, входив і будинок по вул. Батуріна, 26, власники квартир якого сплачували комунальні послуги на утримання цієї території.

Розглядаючи указаний позов, суд правильно виходив із того, що власником спірної земельної ділянки в межах м. Миколаєва є територіальна громада, в інтересах якої прокурор звернувся до суду з цим позовом.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, правильним є висновок суду про те, що спірна земельна ділянка не могла бути виділена ОСОБА_4 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за відсутності дотримання установленої чинним законодавством процедури її вилучення у власника - територіальної громади - та без погодження зі співвласниками квартир зазначеного будинку, тому оспорюваний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, а ОСОБА_3 необхідно зобов'язати повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку по АДРЕСА_1 в придатному для використання стані шляхом знесення житлового будинку, розташованого за цією адресою.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано визнав таким, що не впливає на правильність рішення та не є підставою для його скасування, висновок суду про застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, враховуючи предмет і підстави заявленого позову із посиланням на ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Із посиланням на ст. 1 Закону України «Про будівельні норми», п. 6.1 ДБН, п. 4.6 ДСТУ, суд правильно вважав відсутніми умови, порядок і підстави для будівництва індивідуальних житлових будинків на прибудинковій території.

На спростування доводів апеляційної скарги відповідача про наявність рішення Миколаївської міської ради від 18 червня 2015 року № 48/50 «Про затвердження проекту визначення площі земельної ділянки для обслуговування 5-поверхового житлового будинку на відокремленій земельній ділянці кварталу, обмеженого вул. 1 Лінією, вул. Південною, вул. Батуріна та вул. Миколаївською», яким затверджено проект визначення площі земельної ділянки для обслуговування 5-поверхового житлового будинку по вул. Батуріна, 26, апеляційний суд правильно зазначив, що це рішення не має правового значення у цій справі, оскільки прийнято після ухвалення районним судом рішення у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи були предметом оцінки судами попередніх інстанцій, вони висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак