Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень, державних актів про право власності на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень, державних актів про право власності на землю. В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01.11.2003 року вона є власником 126/300 частин житлового будинку (квартира АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є також співвласниками даного житлового будинку та їм належить 174/300 частин домоволодіння. За домоволодінням рахується присадибна земельна ділянка загальною площею 0,0946 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Їй стало відомо, що відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі рішень міськвиконкому було передано земельну ділянку по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Таким чином, вся присадибна земельна ділянка, яка рахується за житловим будинком АДРЕСА_1 була приватизована тільки двома співвласниками, без урахування її частки в домоволодінні. Враховуючи вищевикладене, просила визнати недійсними та скасувати рішення виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів від 11 вересня 1997 року №491 в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0526 га по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 20.10.1997 року, виданий ОСОБА_2 міськвиконкомом на цю земельну ділянку; визнати недійсними та скасувати рішення Житомирського міськвиконкому від 02 червня 2004 року №371 в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0420 га по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 18.08.2004 року, виданий ОСОБА_3 міськвиконкомом на цю земельну ділянку.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 15 червня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала належних доказів, які б вказували на порушення норм чинного законодавства при приватизації спірної земельної ділянки та не заявляла клопотань про їх витребування.

Із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

За вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх прва та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вказаних вимог судом першої інстанції не дотримано.

З матеріалів справи вбачається, що сторони в даній справі є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1

Право власності на 126/300 частин будинку позивачка набула на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2003 року.

Належний сторонам спільний будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,0946 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №491 від 11.09.1997 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку 0,0526 га по АДРЕСА_1 На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 видано дердавний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4.

Відповідачу ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0420 га по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №371 від 02.06.2004 року.

Отже, земельна ділянка, яка рахується за будинком АДРЕСА_1 приватизована лише двома співвласниками будинку, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За положеннями ст. 120 ЗК України (у редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу - 01.11.2003 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено ст. 152 ЗК України, відповідно до ч. ч. 2 та 3 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконний та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Сукупність наведених обставин та норм закону дає підстави дійти до висновку, що оскаржуваними рішеннями та державними актами на право власності на землю порушені права ОСОБА_1, як третього співвласника будинку, оскільки закріплена за будинком АДРЕСА_1 земельна ділянка повністю приватизована лише двома співвласниками будинку, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень, державних актів про право власності на землю задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №491 від 11 вересня 1997 року в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0526 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 виданий виконавчим комітетом Житомирської міської ради ОСОБА_2 20 жовтня 1997 року.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №371 від 02 червня 2004 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0420 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданий виконавчим комітетом Житомирської міської ради ОСОБА_3 18 серпня 2004 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді