Головуючий у 1-й інстанції Кір'якова Н.П. Категорія 20
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Биліни Т.І.

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пасіфік» в особі ліквідатора Забродіна Олексія Михайловича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Маріупольське міське управління юстиції Донецької області в особі Відділу державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно реєстраційної служби, Державна реєстраційна служба України, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Апалько Марина Юхимівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Степ», про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

19 листопада 2013 року позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Пасіфік» в особі ліквідатора Забродіна О.М. (далі за текстом ТОВ «Пасіфік») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»), Маріупольське міське управління юстиції Донецької області в особі Відділу державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно реєстраційної служби, Державна реєстраційна служба України, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Степ» (далі ТОВ «Нью Степ»), який в подальшому уточнив та змінив, і в остаточній редакції позову просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення №66, розташованого в будинку 32 по вул. Енгельса в м. Маріуполі, укладеного 13.06.2012 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ТОВ «Пасіфік» об'єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 66 (т.1 а.с.1-11, т.3 а.с.81-95).

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вказаний договір купівлі-продажу було укладено на підставі протоколу аукціону (відкритих торгів) №008 від 13.06.2012 року, які рішенням Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року визнані недійсними. Оскільки відпали законні підстави для проведення відчуження нежитлового приміщення, то договір купівлі-продажу є недійсним. У зв'язку з цим подальше відчуження відповідачкою ОСОБА_3 спірного приміщення та внесення його до статутного фонду ТОВ «Нью Степ», а також відчуження спірного приміщення відповідачем ТОВ «Нью Степ» відповідачу ОСОБА_4 є незаконними і спірне майно підлягає витребуванню на користь позивача.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 26.10.2015 про виправлення описки в мотивувальній частині рішення та додаткового рішення цього ж суду від 26.10.2015 року, позовні вимоги ТОВ «Пасіфік» в особі ліквідатора Забродіна О.М. до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ПАТ «ОТП Банк», ММУЮ Донецької області в особі Відділу державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно реєстраційної служби, Державна реєстраційна служба України, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., ТОВ «Нью Степ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу від 13 червня 2012 року, укладений між ТОВ «Пасіфік» в особі ліквідатора Демидова О.В. та ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. 13.06.2012 за реєстровим номером 650.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ТОВ «Пасіфік» об'єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 66, що належить ТОВ «Пасіфік» на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому 30.08.2005 за реєстраційним номером №6863 приватним нотаріусом Апалько М.Ю.

Стягнуто у дольовому порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Пасіфік» в особі ліквідатора Забродіна О.М. судові витрати по 1249 грн. 64 коп. з кожного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вказаного заочного рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.09.2015 року залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Пасіфік» відмовити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, представник ТОВ «Нью Степ», представник позивача ТОВ «Пасіфік» Забродін О.М., представник Маріупольського міського управління юстиції Донецької області в особі Відділу державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно реєстраційної служби, Державної реєстраційної служби України, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. на неодноразові виклики в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися рекомендованим листом з повідомленням про вручення судового виклику та телефонограмами, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судового виклику, витягами з журналу телефонограм.

Ліквідатор ТОВ «Пасіфік» Забродін О.М. та приватний нотаріус Апалько М.Ю. подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Інші особи, що не прибули у судове засідання, про причини неявки суду не повідомили та ніяких заяв не подали.

Керуючись положеннями ст.ст.169,305 ЦПК України, виходячи з того, що розгляд справи неодноразово відкладався із-за неявки учасників процесу, та, враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі, своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, та, що у судове засідання прибув представник відповідача ОСОБА_4, колегія суддів з урахуванням думки учасників процесу, що з'явились у судове засідання, дійшла до висновку про розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, яка доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Пасіфік» відмовити у повному обсязі, пояснення представника ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_9, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13.06.2012 року між ТОВ «Пасіфік» в особі ліквідатора Демидова О.В. та ОСОБА_3 на підставі протоколу аукціону (відкритих торгів), який відбувся 13.06.2012 р., було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу, згідно якого ОСОБА_3 придбала у власність нежитлове приміщення №66, розташоване в будинку №32 по вул. Енгельса в м.Маріуполі, яке належало ТОВ «Пасіфік» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 30.08.2005 року (т. 1 а.с.50-56).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року, яка залишена без зміни постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2013 року, було задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» та відкриті торги, проведені 13.06.2012 року з реалізації вказаного нежитлового приміщення, визнані недійсними (т.1 а.с.125-132,133-138).

Судом також встановлено, що в подальшому ОСОБА_3 спірне нежитлове приміщення передала у статутний фонд ТОВ «Нью Степ», а останній 25.11.2014 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу провів відчуження цього ж приміщення на користь ОСОБА_4 (т.3, а.с.190-196).

За таких обставин, виходячи з того, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року встановлено, що в результаті порушення ліквідатором ТОВ «Пасіфік» ч. 6 ст. 52 ЗУ « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не було вчинено дій щодо переходу до загальної процедури в справі про банкрутство, внаслідок чого торги 13.06.2012 року були проведені з порушенням майнових прав та законних інтересів позивача та є недійсними, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу від 13.06.2012 року, укладений за результатами аукціону (відкритих торгів) підлягає визнанню недійсним, а спірне нежитлове приміщення підлягає витребуванню у ОСОБА_4 на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.216 ЦК України в разі визнання договору недійсним кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Разом із тим застосування судами як способу захисту порушених прав на підставі передбаченої ст.216 ЦК України реституції як способу захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

До відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, як спосіб захисту порушеного права є витребування майна шляхом віндикації.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За приписами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу Укаїни, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення наведеної норми є підставою для витребування майна у набувача за обставин, коли майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, поза волею власника цього майна.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачена необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 10 червня 2015 року № 6-348цс15).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13.06.2012 року між ТОВ «Пасіфік» в особі ліквідатора Демидова О.В. та ОСОБА_3 на підставі аукціону (відкритих торгів), який відбувся 13.06.2012 року, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу нежилого приміщення №66, загальною площею 529,0кв.м., розташованого в будинку 32 по вул. Енгельса в м. Маріуполь, яке належало на праві власності ТОВ «Пасіфік» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 30.08.2005 року (т.1 а.с.50-56, т.4 а.с.54-55).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року, яка залишена без зміни постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2013 року, задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» та відкриті торги, проведені 13.06.2012 року з реалізації вищевказаного спірного приміщення, визнані недійсними (т.1 а.с.125-132,133-138). Даними судовими рішеннями встановлено, що постановою господарського суду Донецької області від 02.11.2011 року ТОВ «Пасіфік» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором призначено арбітражного керуючого Демидова О.В. Відкриті торги з реалізації нерухомого майна, належного ТОВ «Пасіфік», проведені Донбаською товарною біржею 13.06.2012 року у порушення вимог ч.6 ст. 52 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки не було вчинено дій щодо переходу до загальної процедури в справі про банкрутство, внаслідок чого торги проведені з порушенням майнових прав та законних інтересів кредитора ПАТ «ОТП Банк».

Зі справи також вбачається, що ОСОБА_3 придбане на торгах спірне нежитлове приміщення в подальшому передала у статутний фонд ТОВ «Нью Степ». Товариство оформило своє право власності на вказане приміщення та 06.09.2014 року отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т.4 а.с.142-144).

25.11.2014 року між ТОВ «Нью Степ» та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_4 придбав у власність спірне нежитлове приміщення №66 (т.2 а.с.42-44, т.3 а.с.190-196).

За таких обставин, виходячи з того, що у зв'язку з визнанням недійсними відкритих торгів (аукціону), що відбулися 13.06.2012 року з реалізації нерухомого майна, відпала законна підстава для відчуження спірного нежитлового приміщення, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про недійсність договору купівлі-продажу від 13.06.2012 року, на підставі якого ОСОБА_3 придбала у власність спірне нежитлове приміщення. Оскільки договір купівлі-продажу є недійсним, то спірне приміщення підлягає поверненню у власність ТОВ «Пасіфік» шляхом витребування у набувача ОСОБА_4, який придбав дане приміщення за наступною угодою (договором купівлі-продажу від 25.11.2014 року у ТОВ «Нью Степ»), відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, як таке, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведеним в п.30 постанови від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а також правовими висновками Верховного Суду України від 24.10.2012 року по справі №116цс15, від 01.07.2015 року у справі №6-619цс15, від 16.09.2015 року по справі №1203цс15.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно дійшов висновку, що спірне майно вибуло з власності позивача поза його волею, оскільки при укладені договору купівлі-продажу від 13.06.2012 року зі ОСОБА_3 від імені ТОВ «Пасіфік» діяв арбітражний керуючий Демидов О.В. в межах своїх повноважень; що суд не звернув належної уваги на те, що він не знав та не міг знати, що відносно нерухомого майна є спір та вимоги інших осіб, тому невірно дійшов до висновку, що він є недобросовісним набувачем, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається зі справи договір купівлі-продажу від 13.06.2012 року був укладений між ТОВ «Пасіфік» в особі ліквідатора Демидова О.В та ОСОБА_3 за результатами прилюдних торгів (аукціону), проведених Донбаською товарною біржею, тобто, в порядку проведення примусового відчуження нерухомого майна, належного на праві власності ТОВ «Пасіфік», а не з власної волі власника цього майна. Оскільки дані торги визнані недійсними постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року, що набрала законної сили та не скасована, то відпала законна підстава для проведення розпорядження цим майном та укладення арбітражним керуючим Демидовим О.В. зі ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 13.06.2012 року. З огляду на наведене, договір купівлі-продажу, що був укладений на підставі відкритих торгів, які визнанні недійсними, підлягає визнанню недійсним, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати майно у добросовісного набувача - останнього власника ОСОБА_4, оскільки спірне майно вибуло з володіння ТОВ «Пасіфік» не з його волі.

Зі змісту рішення суду вбачається, що задовольняючи позов ТОВ «Пасіфік» про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції керувався саме п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. При цьому у своєму рішенні суд не навів висновків, що ОСОБА_4 є недобросовісним набувачем і підстав для витребування у недобросовісного набувача не застосовував. Само по собі посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на те, що на час укладення договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення між ТОВ «Нью Степ» та ОСОБА_4 приміщення перебувало під арештом (т.3 а.с187,208), не є висновком суду та не впливає на правильність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд залишив поза увагою те, що арбітражний керуючий Забродін О.М. не є повноважним представником ТОВ «Пасіфік», колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, як вбачається зі справи постановою господарського суду Донецької області від 23.01.2013 року по справі №45/79б було припинено повноваження ліквідатора Демидова О.В. та призначено ліквідатором ТОВ «Пасіфік» арбітражного керуючого Забродіна О.М. (т.1.а.с.31-33,36, т.3 а.с.145-160). На час подачі позову до суду, вирішення справи в суді першої інстанції та її перегляду в апеляційному суді повноваження Забродіна О.М. як ліквідатора ТОВ «Пасіфік» не припинені. У справі відсутні будь-які рішення господарського суду про припинення повноважень Забродіна О.М. як ліквідатора ТОВ «Пасіфік», а перебіг встановленого законом строку для проведення ліквідаційної процедури (який може бути подовжений) не припиняє повноважень ліквідатора. Тому позов від імені ТОВ «Пасіфік» подано до суду та представництво позивача у суді здійснювалось повноважною особою.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до переконання, що наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 доводи про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними та не спростовують правильність рішення суду.

Тому, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

Биліна Т.І.