Справа № 460/627/15 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/1373/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року в позові ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити. Вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що суд не надав уваги «технічним помилкам у роботі обладнання та в інших випадках» як підставі для відповідальності споживача. Судом не досліджено чи є справедливим чи навпаки несправедливим обов'язок клієнта відповідати за технічні помилки в роботі обладнання Банку. Також, зазначає, що судом не враховано, що в момент укладення правочину між сторонами, позивачу не надавався примірник даних Умов надання банківських послуг, ним він не підписувався. Також, судом не враховано, що Банк не повідомляв позивача про можливе «кредитування» та несанкціоновані овердрафти», що є порушенням вимог ст.ст. 4, 15 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім цього зазначає, що покладення на клієнта банку обов'язку погасити заборгованість по контррахунку, яка виникла в результаті технічних помилок в роботі обладнання банку порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та, як наслідок, завдає шкоди клієнту.

В судове засідання позивач не з'явився, причин неявки не повідомив. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю її прибуття в судове засідання у зв'язку із великою завантаженістю на роботі та необхідністю представляти інтереси інших довірителів в судових справах в цей же день в м.Києві. Незважаючи на вказане, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника, зважаючи на те, що вказана сторона належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду; обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило; доказів, які б підтверджували поважність причин неявки у судове засідання позивача чи його представника суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України. Клопотання представника позивача відкладення розгляду справи колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки посилання на навантаження на роботі не можна вважати поважною причиною неявки у судове засідання, тим більше без будь-яких доказів такого. Участь же представника у розгляді інших справ аналогічно жодним чином не підтверджена та навіть не наведено конкретних справ, у судових засіданнях по яких представник бере участь. Крім цього, зважаючи на повідомлення заздалегідь про судове засідання 1.02.2016 року, а саме - 25.01.2016 року позивач не був позбавлений можливості залучити до участі у справі іншого представника та окрім наведеного, жодних доказів про те, що позивач самостійно не міг брати участь у судовому засіданні та про причини його неявки суду не представлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 13, 15, 16, 203, 215, 627, 634, 1066, 1069 ЦК України, ст. 28 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що між сторонами по справі було укладено у формі приєднання договір банківського дебетового карткового рахунку. На момент укладення договору банківського дебетового карткового рахунку між ПАТ «КБ «Приватбанк» та гр. ОСОБА_4, був чинним п.1.2.9 Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанку», який передбачав, що «У разі виникнення заборгованості Власника по Картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках Клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення». Крім цього, судом враховано, що на час укладення договору між сторонами, один із пунктів якого оспорюється позивачем, - була чинною постанова НБ України №223 від 30.04.2010 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», п. 9.3 якої було передбачено обов'язок емітента у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням спеціального платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією у порядку визначеному договором. Також, суд першої інстанції погодився з твердженням представника відповідача, що на час укладання договору оспорюваний пункт відповідав вимогам норм Цивільного кодексу, а також нормам спеціального законодавства щодо обов'язку ПАТ «КБ «Приватбанк» формування курсової різниці при знятті позивачем коштів валюти рахунку в іноземній валюті та купівлею відповідачем необхідної кількості іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку. Окрім цього, судом критично оцінено твердження про невідповідність оспорюваного пункту договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема несправедливості оспорюваного пункту договору, ведення нечесної підприємницької практики, оскільки ст.18 даного Закону визначено, що положення про захист прав споживачів не застосовуються до операцій з фінансових послуг, ціна яких залежить від зміни котировок чи ставок на фінансових ранках, договорів про купівлю/продаж іноземної валюти. Також, суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання позивача на пункти діючого Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Національного банку України №705 від 05.11.2014 року, оскільки на час укладання оспорюваного договору дане положення не діяло.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної таких не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось 25.07.2011 року між сторонами у формі приєднання був укладений договір банківського дебетового карткового рахунку. Вказаний був оформлений шляхом підписання позивачем заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк». Позивач був ознайомлений із вказаними Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті Банку та відповідно надаються для ознайомлення стороні договору і ним надано згоду на виконання таких при підписанні вказаної заяви-анкети, що є фактичною письмовою згодою на виконання таких умов.

Вказане випливає із того, що при укладенні договору приєднання особа, що приєднується до виконання Умов та Правил надання банківських послуг не взмозі у інший спосіб ніж підписання заяви-анкети (згоди на виконання згаданих умов) підтвердити своє ознайомлення із згідними умовами та правилами, розуміння вказаних умов та правил та згоду і необхідність щодо їх виконання. В іншому випадку (не ознайомлення, не усвідомлення чи нерозуміння певних положень «умов та правил», незгоду з певними положеннями «умов та правил», небажання їх виконання) договір приєднання не може бути укладеним, що випливає із природи вказаного договору (ст. 634 ЦК України).

Так, згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред'явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Зважаючи на вказане, сторону, що приєдналась слід вважати такою, що ознайомлена із умовами та правилами, до яких вона приєднується, усвідомлює їх та погоджується їх виконувати. В іншому випадку заява-анкета про приєднання до договору нею не підписується та договір відповідно не укладається. Звичайно вона не позбавлена права заявляти вимоги про розірвання чи зміну такого договору з підстав наведених вище.

Вказаним спростовуються доводи скарги про не ознайомлення позивача з Умовами і Правилами надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк» при укладенні договору.

Що стосується питання «технічних помилок» у оспорюваному пункті договору, на що на думку апелянта суд першої інстанції уваги не звернув, то на думку, колегії суддів такі теж не слід вважати обґрунтованими, оскільки позивачем серед підстав позову жодним чином не вказано про порушення вказаною частиною оспорюваного пункту договору, до якого він добровільно приєднався його прав, свобод та інтересів та яких саме, а також не наведено жодних дій, бездіяльності чи рішень Банку, у зв'язку із якими в контексті цієї частини оспорюваного пункту договору було порушено його права, свободи чи інтереси.

Решта доводів апеляційної скарги спростовуються мотивами наведеними судом першої інстанції при відмові у задоволенні позову, з якими колегія суддів погоджується та вважає такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід відхилити, як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник