У х в а л а

23 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Гуменюка В.І., Сімоненко В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту нікчемним та відновлення дії попереднього заповіту,

в с т а н о в и л а:

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 16 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 5 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила; рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року залишила без змін.

8 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 1257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 1.2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року та 16 вересня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 5 жовтня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши судові рішення без змін, виходив з того, що оспорюваний заповіт складено особою, яка мала на це право, з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

При цьому суди встановили, що секретар сільської ради мав право вчиняти нотаріальні дії в силу вимог статті 1251 ЦК України та статті 37 Закону України «Про нотаріат» на підставі відповідного розпорядження сільської ради.

Разом з тим в ухвалах суду касаційної інстанції, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 24 квітня 2013 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що оспорюваний заповіт складено з порушенням вимог щодо його посвідчення, оскільки матеріали справи не містять відповідного рішення виконавчого комітету про покладення на секретаря виконкому повноважень на вчинення нотаріальних дій, а відповідне розпорядження сільського голови про покладення таких обов'язків на секретаря виконкому вчинено з перевищенням наданих йому повноважень;

- в ухвалі від 16 вересня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення норм процесуального права щодо встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішенням, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту нікчемним та відновлення дії попереднього заповіту за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
В.М. Сімонеко