АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3600/15-ц Номер провадження 22-ц/786/317/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Триголова В.М.

при секретарі Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство Дельта Банк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18 червня 2011 року між ТОВ КБ Дельта (правонаступником якого є ПАТ Дельта Банк) та ОСОБА_2 був укладений договір №007-16504-180611 на відкриття карткового рахунку №6699 в національній валюті України та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію в загальному розмірі 100 000 грн. зі встановленням на день укладення договору кредитного ліміту 10 000 грн.

ОСОБА_2, в свою чергу, зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов'язки у повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, виникла прострочена заборгованість на загальну суму 12 051 грн. 15 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2015 року позов ПАТ Дельта Банк задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2011 року №007-16504-180611 у сумі 12 051 грн. 15 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави у відшкодування судових витрат судовий збір у сумі 1 378 грн.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним судове рішення змінити. Позовну заяву ПАТ Дельта Банк задовольнити частково, стягнути з нього на користь банку заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 5 390 грн. Також вказував, що судом невірно визначено розмір стягнутого з нього судового збору.

На дану апеляційну скаргу своє заперечення надало Публічне акціонерне товариство Дельта Банк в якому, спростовуючи доводи відповідача, просило апеляційну скаргу відхилити, як таку, що не ґрунтується на вимогах закону і фактичних обставинах справи, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Одночасно із запереченням позивач надав банківську виписку про рух грошових коштів по особовому рахунку №6699, відкритому на імя ОСОБА_2 на підставі вказаного кредитного договору за розрахунковий період: з 20 червня 2011 року по 13 січня 2016 року.

Колегія суддів, розглянувши справу у відсутність сторін, повідомлених належним чином, які повторно не зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 18 червня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір №007-16504-180611, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок №6699 в національній валюті України гривні, а також відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 100 000 грн., встановивши та на день укладення договору ліміт кредитної лінії у сумі 10 000 грн.

Також судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, щомісячні платежі не здійснює, чим порушує права позивача.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 525 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами статей 629, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За умовами п. 3.6 кредитного договору, клієнт карти зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у Тарифах.

Згідно п. 3.7 договору, у разі порушення клієнтом строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом, процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом, а також інших платежів, що є складовими ОМП, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами.

Судом встановлено, підтверджується наданим позивачем розрахунком, що відповідач станом на 23 лютого 2015 року має перед Публічним акціонерним товариством Дельта Банк заборгованість у сумі 12 051 грн. 15 коп., яка складається з тіла кредиту у сумі 12 051 грн. 15 коп., простроченого тіла кредиту у сумі 0,00 грн., заборгованості за відсотками у сумі 0,00 грн., заборгованості за комісіями у сумі 0,00 грн. /а. с. 5/.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що в порушення вищенаведених вимог закону та узгоджених сторонами умов договору, відповідач не виконував належним чином свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати інших, визначених умовами договору, платежів, що, зокрема, підтверджується банківським розрахунком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відповідає фактичним обставинам, підтверджується наявними у справі доказами та узгоджується з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги, стороною відповідача визнано факт укладення вказаного кредитного договору та неналежного виконання зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту, в той же час обґрунтування його заперечень проти визначеного банком розміру заборгованості, належними та допустимими доказами не доведено.

За нормами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України обовязок доказування та надання доказів у справі покладається, як на позивача, так і на відповідача. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, доводи апеляційної скарги відповідача, представник якого брав участь у розгляді справи районним судом, ґрунтуються лише на невизнанні наданого позивачем розрахунку, натомість доказів на спростування наявної заборгованості за кредитом апелянтом по справі не надано.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позичальником здійснено оплату лише десяти обовязкових щомісячних платежів, а з червня 2012 року кошти за кредитом не сплачуються взагалі. Отже, суд першої інстанції, виходячи зі встановлених обставин, наданого позивачем розрахунку, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту у вказаному у позові розмірі.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що залишок непогашеної заборгованості складає 5 390 грн., що обрахований відповідачем як різниця між сумою готівки, яка була ним знята за час дії кредитного договору в загальному розмірі 13 310 грн. та сумою, сплаченою в рахунок погашення заборгованості у розмірі 7 920 грн., не є обґрунтованим, оскільки відповідачем не враховано умови договору щодо оплатності вартості послуг, які надаються банком, в той час як згідно п.п. 5.17 якого, підписанням цього договору він підтвердив, що отримав повну доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту: сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням Кредиту; розміру щомісячних платежів та орієнтовної сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів).

Безпідставними також є посилання відповідача на розбіжності у наданому банком розрахунку, з огляду на наступне. Так, згідно вказаного розрахунку, тіло кредиту, станом на 29 грудня 2012 року становить 8 080 грн. 30 коп.; станом на 31 січня 2013 року 12 051 грн. 15 коп. В зазначений період банком були проведені списання коштів з рахунку відповідача на погашення: простроченої заборгованості в сумі 1 227 грн. 45 коп.; а також поточної та простроченої заборгованості по комісії в розмірі 2 743 грн. 40 коп., що узгоджується з умовами пп.3.4.1 п.3.4 кредитного договору, та в сумі складає 3 970 грн. 85 коп., а з урахуванням тіла кредиту на 29 грудня 2012 року становить 12 051 грн. 15 коп. (8080 грн. 30 коп. + 3970 грн. 85 коп.), що відповідає зазначеному у позові розміру. /а. с. 5/.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, місцевий суд, оскільки позивач на час звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, вірно, з урахуванням ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнув судовий збір з відповідача в дохід держави. Проте, розмір судового збору, всупереч ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, визначив не на час подання до суду позову, а на дату ухвалення судового рішення. В звязку з наведеним рішення суду в цій частині підлягає зміні, зі зменшенням розміру стягнутого з відповідача судового збору з 1378 грн. 00 коп. до 243 грн. 60 коп. В іншій частині рішення суду, як законне та обґрунтоване належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2015 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 1 378 грн. 00 коп. до 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: