Справа № 351/234/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1528/2016
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Соколовського В.М.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Белелуйської сільської ради Снятинської райдержадміністрації, третя особа відділ Держгеокадастру у Снятинському районі про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна (складські приміщення), за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 пред'явив до Белелуйської сільської ради вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказав, що у 2006 році він розпочав самовільне будівництво складських приміщень по АДРЕСА_1, в результаті чого на нього було накладено штраф та винесено припис щодо припинення будівництва. Посилаючись на те, що він виготовив технічний паспорт та отримав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення (склад) по АДРЕСА_1.

Рішенням Снятинського районного суду від 24 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Белелуйської сільської ради відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. На думку апелянта, судом не було враховано того, що земельну ділянку він не займав самовільно, а одержав від Снятинської РДА дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки. Також він замовив та погодив з відповідними службами всі матеріали по місцю розташування земельної ділянки, у зв'язку із чим йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що рішенням Белелуйської сільської ради від 21.08.2008 року йому було надано дозвіл на будівництво ангару та складських приміщень, а також на те, що починаючи з 2007 року він постійно укладав договори оренди земельної ділянки для виробничих потреб за межами с. Белелуя та сплачував орендну плату. ОСОБА_2 також вказує на те, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 14.06.2011 року не була затверджена ДАБК у зв'язку із реорганізацією даної установи. Позивач зауважує, що управління ДАБК повернуло декларацію про готовність об'єкта на доопрацювання лише з тих підстав, що повноту даних, які вони вимагають, він не в змозі надати із-за реорганізації служб та відділів архітектури. При цьому, апелянт вказує, що третя особа - відділ Держгеокадастру у Снятинському районі не заперечував проти задоволення позову. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник Белелуйської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Держгеокадастру в Снятинському районі теж не з'явився, хоча судове повідомлення було вручено завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності представників названих установ.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, який на даний час не являється фізичною особою-підприємцем, апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладені між сторонами договори щодо користування спірною земельною ділянкою, на якій споруджено ангар, не являються правочинами, на підставі яких у позивача могло би виникнути речове право на земельну ділянку, оскільки вони не є нотаріально посвідченими та у встановленому законом порядку зареєстрованими не були, а тому і не набули чинності. Тому суд вважав позов ОСОБА_2 про визнання права на збудовані ним складські приміщення безпідставним.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають дослідженим письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, та нормам матеріального права.

Встановлено і матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 у 2006 році розпочав за межами населеного пункту самочинне будівництво складських приміщень по АДРЕСА_1 самовільно на ділянці землі, яка віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Цільове призначення цієї ділянки у встановленому законодавством порядку уповноваженим на це органом змінено не було. Згадані вище договори оренди ділянки, якою користувався ОСОБА_2, нотаріально не посвідчені та не зареєстровані. Тому суд першої інстанції правильно вважав, що речове право на згадану ділянку землі у позивача не виникло, а отже, за змістом ст.376 ЦК України складське приміщення, збудоване ОСОБА_2, вважається самовільним будівництвом, на яке право власності не виникло.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано правильну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Снятинського районного суду від 24 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

В.М. Соколовський