У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них у 2009 році народився син ОСОБА_8. Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. ОСОБА_4 неодноразово зверталася до відповідача з приводу надання згоди для виїзду дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення разом з матір'ю, однак ОСОБА_5 не бажає надавати таку згоду у позасудовому порядку. За таких обставин, позивач просила позов задовольнити.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 перешкоджає у спілкуванні дитини з батьком, порушує встановлений час побачень з сином, ізолює дитину від нього. Також ОСОБА_4 безпідставно відмовляється надавати позивачу за зустрічним позовом згоду на виїзд дитини за кордон для оздоровлення у лютому 2016 року. Таким чином, просив задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Надано дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітньому ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі його матері ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, тривалістю одного виїзду за межі України не більше одного календарного місяця у період з 1 вересня 2015 року по 31 січня 2016 року включно та з 1 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року до таких країн: Французька Республіка, Італійська Республіка, Республіка Кіпр, Королівство Іспанія, Португальська Республіка, Республіка Болгарія. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Надано дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі його батька ОСОБА_5, без згоди та супроводу його матері ОСОБА_4, тривалістю не більше трьох тижнів у період з 1 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року включно до Арабської Республіки Єгипет. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Надано дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд за межі України малолітньому ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_5 у період з 20 жовтня 2015 року по 20 листопада 2015 року включно до Французької Республіки.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку, з урахуванням норм ст. ст. 141, 153 СК України про те, що чинним законодавством не передбачено надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди дитини без дозволу батька/матері без визначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у такій державі окремо. ОСОБА_4 визначено загальний період, на який вони просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у її супроводі без згоди батька та перелік таких країн, а тому їй слід надати одноразовий тимчасовий дозвіл на виїзд малолітньому ОСОБА_8 за межі України у її супроводі без згоди батька.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д.Луспеник

С.П. Штелик