Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2016 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Панасюка І.В.,

при секретарі Сокольвяк Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної події,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якому просить стягнути солідарно з відповідачів в рахунок відшкодування завданої їй матеріальної шкоди кошти в сумі 1500 грн., моральної шкоди 5000 грн., моральної шкоди, спричиненої її сину ОСОБА_2 в розмірі 50000 грн. та понесені судові витрати по справі. Позов мотивовано тим, що 25 вересня 2015 року відповідачі рухалися мотоциклом Мустанг МТ 200-10, д/з ВА 4972 АА, в с. Хащувате, Гайворонського району по вул. Леніна. Керування мотоциклом здійснював ОСОБА_3, ОСОБА_4, який являється власником даного транспортного засобу, перебував ззаді у якості пасажира. При наближенні відповідачів до сина позивача ОСОБА_2, який рухався пішки по правому боці узбіччя дороги, ОСОБА_3 не впорався з керуванням та здійснив наїзд на ОСОБА_2 Внаслідок цього останній отримав тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, рвані рани голови та лівої ноги, численні забої та знаходився з даного приводу на лікуванні в Гайворонській центральній районній лікарні. Позивач зазначає, що крім матеріальної шкоди, яка полягає у прямих витратах на лікування, їй та її сину спричинена моральна шкода, оскільки в результаті дорожньо-транспортної події було порушено їх нормальні життєві звязки, сина було відсторонено від навчання в навчальному закладі на період реабілітації, існує необхідність зявлятись до медичних установ для проходження курсів лікування, на обличчі на інших частинах тіла залишились шрами, які нагадують про травми та переживання. Відповідачі добровільно не врегулювали конфлікт, не відшкодували спричинені збитки, в звязку з чим позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала з підстав які в ньому зазначені та попросила задовольнити. Пояснила, що в результаті дорожньо-транспортної події її син 14 днів перебував на лікуванні в Гайворонській центральній районній лікарні. Спричинена матеріальна шкода підтверджується чеками на ліки, які були придбані в результату лікування. Сину зашивали рани на брові, щелепі та нозі і там залишились шрами. Лікар повідомив, що її сину потрібна прививка від правця, якої в них немає і вона перенесла важкі хвилювання. Кримінальне провадження закрили, оскільки отримані сином тілесні ушкодження були віднесені до категорії легких. Міліцією були складені адміністративні протоколи по даному факту.

Відповідач ОСОБА_3 заявлений позов визнав частково в розмірі 1381,15 грн. спричиненої матеріальної шкоди, в решті не визнав. Пояснив, що 25 вересня 2015 року він керував мотоциклом та рухався в сторону Хащуватського перехрестя. Мотоцикл належить його товаришу ОСОБА_4, останній на його прохання дав покерувати і знаходився позаду нього як пасажир. Коли він розминався з автомобілем на повороті дороги то допустив зіткнення з пішоходом ОСОБА_2. Після цього вони почали надавати останньому допомогу. Потім приїхала швидка допомога та міліція. Тілесні ушкодження у ОСОБА_2 виникли в результаті дорожньо-транспортної події. Він притягувався до адміністративної відповідальності за те що скоїв дорожньо-транспортну подію та керував мотоциклом без посвідчення водія.

Відповідач ОСОБА_4 заявлений позов визнав частково в розмірі 1381,15 грн. спричиненої матеріальної шкоди, в решті не визнав. Пояснив, що він їхав на мотоциклі у якості пасажира, мотоциклом керував його друг ОСОБА_3. По дорозі побачили пішохода ОСОБА_2, посигналили, але той пригнув в іншу сторону, відбулось зіткнення з останнім. Він являється власником цього мотоциклу. Йому було відомо, що ОСОБА_3 не має посвідчення водія. У дорожньо-транспортній події своєї вини не визнає, визнає свою вину лише в тому, що передав керування мотоциклом ОСОБА_3. Його цивільна відповідальність на даний мотоцикл не застрахована і в нього самого немає посвідчення водія.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, оглянувши адміністративні справи відносно ОСОБА_3 по ст.124, ч.2 ст.126 КУпАП та інші матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, відповідач ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки «Мустанг МТ 200-10», д/н НОМЕР_1, що також підтверджується реєстраційною карткою на транспортний засіб. Цивільна відповідальність власника даного транспортного засобу застрахована не була. 25 вересня 2015 року ОСОБА_4 на прохання ОСОБА_3 надав останньому у керування вищезазначений транспортний засіб, при цьому знаючи, що ОСОБА_3 не має взагалі посвідчення водія. Під час керування мотоциклом ОСОБА_3 допустив наїзд на пішохода неповнолітнього ОСОБА_2, 08.02.2000 р. Позивач являється рідною матірю неповнолітнього ОСОБА_2 (а.с.10).

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2015 року стверджується, що 25 вересня 2015 року о 16 год. 25 хв. ОСОБА_3 керуючи мотоциклом «Мустанг МТ 200-10», д/н НОМЕР_1, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України. Крім цього, постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_3 було також притягнуто до адміністративної відповідальності за керування 25 вересня 2015 року о 16 год. 25 хв. вказаним мотоциклом без посвідчення водія відповідної категорії. Зазначені постанови суду набрали законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За положеннями ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди діяльністю, щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, яка завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

В п.9 своєї постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначив, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).

Враховуючи викладене, суд вважає, що на ОСОБА_4 також покладається обовязок відшкодувати шкоду, спричинену позивачу на підставі положень ч.4 ст.1187 ЦК України, у звязку з тим, що він як володілець джерела підвищеної небезпеки передав транспортний засіб у керування ОСОБА_3 знаючи, що останній не має посвідчення водія відповідної категорії. Відтак, суд вважає, що спричинену відповідачами шкоду слід стягувати не солідарно як просить позивач, а пропорційно. А тому, з урахуванням установлених обставин, суд приходить до висновку, що вина володільця транспортного засобу ОСОБА_4 у завданій з вини ОСОБА_3, який його використовував, шкоді становить 30%, тому спричинену шкоду необхідно стягнути з вказаних відповідачів у частці - з ОСОБА_3 - 70%, з ОСОБА_4 - 30%.

Як зазначила позивач, розмір спричиненої матеріальної шкоди підтверджується копіями чеків, які долучені до справи (а.с.16-18). При цьому суд дослідивши в судовому засіданні вказані чеки, перерахувавши їх загальну суму, вважає за необхідне зменшити заявлену позивачем матеріальну шкоду в розмірі 1500 грн. до суми 1381 грн. 15 коп., оскільки саме ця сума знайшла своє документальне підтвердження.

Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує доведеність вини відповідачів у скоєнні дорожньо-транспортної події, яким позивачеві та ОСОБА_2 було завдано також і моральної шкоди, а також характер правопорушення, яке є проступком, скоєним з необережності, глибину душевних страждань позивача та ОСОБА_2, пов'язаних з тим, що вони безперечно отримали у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою душевну травму, наслідки якої мали вплив на їх психічний стан, ОСОБА_2 тривалий час був позбавлений можливості вести звиклий спосіб життя, відчував фізичний біль, страждання, в результаті отриманих тілесних ушкоджень залишились шрами на його обличчі та нозі.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу та ОСОБА_2 моральної шкоди, суд також враховує конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 2000 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ОСОБА_2 - 10000 грн.

Враховуючи визначену судом пропорцію стягнення спричиненої шкоди з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню 657 грн. 30 коп. матеріальної шкоди; 1400 грн. 00 коп. моральної шкоди на користь позивача та 7000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_2; з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню 281 грн. 70 коп. матеріальної шкоди; 600 грн. 00 коп. моральної шкоди на користь позивача та 3000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_2

Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають частковому пропорційному стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, а саме з ОСОБА_3 771 грн. 68 коп.; з ОСОБА_4 330 грн. 72 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.1166, 1187 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної події задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спричинену їй матеріальну шкоду в розмірі 657 грн. 30 коп., спричинену їй моральну шкоду в розмірі 1400 грн. 00 коп. та спричинену моральну шкоду її неповнолітньому сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 7000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 спричинену їй матеріальну шкоду в розмірі 281 грн. 70 коп., спричинену їй моральну шкоду в розмірі 600 грн. 00 коп. та спричинену моральну шкоду її неповнолітньому сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі у розмірі 771 грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі у розмірі 330 грн. 72 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції (Гайворонський районний суд), шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: І. В. Панасюк

Дата документу 17.02.2016