Провадження № 2/344/2105/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивача 1 ОСОБА_1

представника позивача 1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання довіреності удаваним правочином, -

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2015 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання довіреності удаваним правочином. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 листопада 2011 року укладена довіреність серії ВРО № 17854, посвідчена приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрована у реєстрі за № 3659, згідно якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладати правочин щодо експлуатації транспортного засобу, а саме: керувати (зняти з обліку в ДАІ, поставити на облік), а також розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, здати в оренду) за ціну та на умовах на їхній розсуд належним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АТС № 050793 транспортним засобом марки «MITSUBISHI», модель «LANCER», 2008 року випуску, колір чорний, тип ТЗ - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) VIN JMBSNCS3A8U002857, реєстраційний номер НОМЕР_1. Укладаючи довіреність, позивачі вважали, що фактично оформляють документ про купівлю автомобіля, оскільки заплатили ОСОБА_4 на момент укладання довіреності за купівлю зазначеного автомобіля суму у розмірі 11 350,00 доларів США. Довіреність замість договору купівлі-продажу була оформлена у звязку з тим, щоб уникнути сплати податку за продаж легкового автомобіля зі сторони ОСОБА_4 Позивачі вважають, що дана довіреність є удаваним правочином, оскільки насправді сторони уклали між собою договір купівлі-продажу. Відповідач усвідомлював, що передача коштів за автомобіль у розмірі 11 350,00 доларів США не має характеру простого уповноваження позивачів на керування легковим автомобілем, а є платою за автомобіль за договором купівлі-продажу. За таких обставин позивачі просять визнати довіреність від 21 листопада 2011 року удаваним правочином, визнати, що відносини сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_3, регулюються правилами щодо правочину договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили.

Ухвалою від 26 липня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області.

У судове засідання позивач 1 та представник позивача 1 прибули, підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Позивач 2 у судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідач був викликаний у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Західний курєр» від 10 березня 2016 року № 10 (1531) та газеті «Урядовий курєр» від 11 травня 2016 року №87 (5707). Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник ОСОБА_5 державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області у судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що позивач по справі ОСОБА_1 є його добрим другом, йому відомо, що ОСОБА_1 хотів купити машину і знайшов її у місті Коломия, після оформлення довіреності ОСОБА_1 передав кошти продавцеві машини у розмірі 11 350,00 доларів США. Він був присутній при передачі грошей.

Свідок ОСОБА_8, допитаний у судовому засіданні, суду пояснив, що ОСОБА_1 хотів придбати машину і знайшов її по Інтернету у місті Коломия, це було у 2011 році. За купівлю машини ОСОБА_1 сплатив 11 350,00 доларів США. Під час передачі коштів за придбаний автомобіль він був присутній. При цьому як продавець, відповідач по справі, так і ОСОБА_1 усвідомлювали, що укладають договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини девятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

21 листопада 2011 року ОСОБА_4 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладати правочини щодо експлуатації транспортного засобу, а саме: керувати (зняти з обліку в ДАІ, поставити на облік), а також розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, здати в оренду) за ціну та на умовах на їхній розсуд належним на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АТС № 050793, виданого 3-тім МРВ ДАІ м. Коломия, 17 квітня 2008 року, транспортним засобом марки «MITSUBISHI», модель «LANCER», 2008 року випуску, колір чорний, тип ТЗ - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) VIN JMBSNCS3A8U002857, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований там же 17 квітня 2008 року.

Дана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6В та зареєстрована у реєстрі за № 3659 (а.с. 7, 93).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки «MITSUBISHI», модель «LANCER», 2008 року випуску, колір чорний, реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с. 8).

Відповідно до договору оренди квартири (житлового приміщення) від 25 вересня 2014 року, ОСОБА_9, орендодавець, зобовязується передати ОСОБА_4, орендарю, у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).

З відповіді Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру в Івано-Франківській області від 16 червня 2016 року за вих. № 31/9/1284 вбачається, що на транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «LANCER», 2008 року випуску, колір чорний, тип ТЗ - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) VIN JMBSNCS3A8U002857, реєстраційний № АТ 4488АО, який зареєстрований 17 квітня 2008 року за громадянином ОСОБА_4, накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 лютого 2012 року, вихідний № 382/1, виданої заступником начальника МВ ДВС Коломийського МРУЮ ОСОБА_10 (а.с. 85).

Довідкою Перше Коломийське відділення Івано-Франківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_11 Аваль» повідомляє, що ОСОБА_4 виконав всі свої зобовязання за кредитним договором № 014/0036/73/87237 від 18 квітня 2008 року, станом на 21 листопада 2011 року заборгованість за кредитом та відсотками відсутня, у звязку з цим просить зняти заборону відчуження майна, що заставлене згідно договору застави від 18 квітня 2008 року, а саме: автомобіля марки «MITSUBISHI», модель «LANCER», 2008 року випуску, реєстраційний № АТ 4488АО (а.с. 94).

Відповідно до ОСОБА_10 про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, 21 листопада 2011 року була посвідчена довіреність серії ВРО № 17854 приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6В та зареєстрована у реєстрі за № 3659 на транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «LANCER», 2008 року випуску, колір чорний, реєстраційний № АТ 4488АО, на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Строк дії довіреності до 21 листопада 2016 року (а.с. 95, 99).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 235 Цивільного кодексу України передбачає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у пункті 25 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Правовий аналіз наведених положень законодавства вказує на те, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, умисно, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності з положеннями статті 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

За змістом частини девятої статті 34 Закону України «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно частини 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1371), державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, законодавець визначив спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби.

Оскільки позивач ставить вимогу про визнання довіреності удаваним правочином, тобто як укладеного з метою приховати інший правочин, а саме: договір купівлі-продажу, то саме позивач повинен довести, що правочин укладений з такою метою.

Суд не може прийняти до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки дані свідки не підтвердили те, що довіреність відповідачем була видана саме з метою приховання договору купівлі-продажу.

Також факт передачі позивачами коштів у сумі 11 350,00 доларів США відповідачу не підтверджується жодними письмовими доказами.

Крім того, спірний автомобіль після оформлення 21 листопада 2011 року довіреності на право керування та право розпорядження вказаним транспортним засобом не був знятий з обліку, про що свідчить лист Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру в Івано-Франківській області від 16 червня 2016 року за вих. № 31/9/1284 (а.с. 85), даний автомобіль залишився зареєстрованим за відповідачем і на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 лютого 2012 року органу державної виконавчої служби був накладений арешт на автомобіль.

Позивачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заявлених позовних вимог.

У відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачами та представником позивача не доведені ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними, тому позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання довіреності удаваним правочиномслід залишити без задоволення.

На підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються з боку відповідача.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 15, 16, 210, 235, 638, 655 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання довіреності удаваним правочином відмовити у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 жовтня 2016 року.

Повний текст рішення суду складений 21 жовтня 2016 року.

Суддя Л.В. Мелещенко