У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про врегулювання майнових відносин між колишнім подружжям, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1999 року по 10 квітня 2012 року. Спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належить відповідачу на підставі договору дарування. Позивач зазначає, що на момент набуття права власності на будинок - 31 серпня 2002 року, його вартість разом із земельною ділянкою становила 43 тис. грн. За період шлюбу будинок було істотно поліпшено на 53 тис. грн, що перевищує його початкову вартість. Також в 2011 році зроблено косметичний ремонт вартістю 10 тис. грн. За таких обставин, просила визнати спірний будинок спільною сумісною власністю.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 серпня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним правочином та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що розрахунок за спірний житловий будинок та земельну ділянку здійснено ОСОБА_5 за кошти, одержані від продажу квартири, яка була ним придбана до одруження з ОСОБА_4 Суд дійшов висновку про те, що вказане майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і в частині вимог про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням ст. 62 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів істотного збільшення майна внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу, залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик