Справа № 197/1245/15-ц
Номер провадження № 2/197/36/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 вересня 2016 року. Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ліснецького І.В.,

за участі секретаря Піско Л.В.,

у відсутність сторін сторони надали заяви про розгляд справи в їх відсутність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в смт. Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районна державна адміністрація Дніпропетровської області , Андріївська сільська рада Широківського району , третя особа Відділ Держгеокадастру у Широківському районі Дніпропетровської області про визнання часково недійсним рішення органу виконавчої влади,визнання недійсним Сертифікату на право на земельну частку та визнання права на спадкування суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання частково недійсним рішення органу виконавчої влади та визнання прав і обовязків в порядку спадкування за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 до суду надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує та просить суд його задовольнити а.с.128.

Відповідач ОСОБА_2 районна державна адміністрація Дніпропетровської області до та секретар сільської ради Андріївська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 суду надали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають в повному обсязі а.с. 131,132.

Треті особи відділ Держгеокадастру у Широківському районі Дніпропетровської області до суду надали заяви про розгляд справи у відсутність їх представника, проти позову не заперечують а.с. 133.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання сторони не з 'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

03 березня 2001 року в м. Дніпропетровськ померла ОСОБА_4, яка до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с. 10.

За життя, а саме 20 грудня 2000 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, яким усе майно, яке їй належало на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла позивачу, - ОСОБА_1 а.с. 9.

Так, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до числа якої входить право на земельну частку (пай) розміром 7,45 в умовних кадастрових гектарах на землях, яка перебувала у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Андріївське» в с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області, право на яке за Спадкодавцем підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0176990 виданого 27 червня 2001 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації та зареєстрованого 27 червня 2001 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 0618 а.с. 12.

Бажаючи прийняти спадщину після померлої 02 березня 2001 року ОСОБА_4, позивач 02 квітня 2015 року звернувся до державної нотаріальної контори з цього питання. Однак, державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) розміром 7,45 в умовних кадастрових гектарах на землях, яка перебувала у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Андріївське» в с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме такий виданий після смерті спадкодавця а.с. 13.

Право на земельну частку (пай) розміром 7,45 в умовних кадастрових гектарах на землях, яка перебувала у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Андріївське» в с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області було передано спадкодавцю на підставі рішення ОСОБА_2 районної державної адміністрації № 274-р від 18 червня 2001 року як пенсіонерці КСП «Андріївське» а.с. 11.

Однак, як і рішення ОСОБА_2 районної державної адміністрації № 274 -р від 18 червня 2001 року так і Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0176990 виданого 27 червня 2001 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації та зареєстрованого 27 червня 2001 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 0618 на імя померлої 02 березня 2001 року ОСОБА_4 вже після втрати нею своєї право і дієздатності (в розумінні частини 4 статті 25 ЦК України), а саме 27 червня 2001 року.

Саме через вище викладене у позивача ОСОБА_1, як спадкоємця за заповітом, померлої 02 березня 2001 року ОСОБА_4 на сьогодні існують поважні та обєктивні причини з яких він позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати свої цивільні спадкові права, зокрема переоформити свої спадкові права.

Експертним висновком № 056/500-а від 08 вересня 2016 року проведеним експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз ОСОБА_5 встановлено ідентичність імен «Парасковія» - «Прасковія» та по батькові «Авксентіївна» - «Ауксентіївна» українською мовою а.с. 129.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений встатті 21 цього Кодексу.

За правилами ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Так, згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що протягом шести місяців позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину, оскільки заявник безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з нею і у нього наявні документи які підтверджують право на земельну частку (пай) померлої ОСОБА_4

Крім того, як роз'яснено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.

Враховуючи вище викладене, слід зазначити про те, що паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю, складання та уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

В статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 3 Земельного кодексу України наголошено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що видане 18 червня 2001 року розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 274-р «Про додаткове виготовлення сертифікатів» в частині надання згоди на виготовлення земельного сертифікату на імя ОСОБА_6 та Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0176990 виданий 27 червня 2001 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації та зареєстрованого 27 червня 2001 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 0618 на імя померлої 02 березня 2001 року ОСОБА_4 виготовлені та видані всупереч вимогам закону, тому мають бути визнанні судом недійсними.

Саме через вище викладені в позові фактичні обставини позивач ОСОБА_1 на сьогодні позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, як спадкоємець за заповітом померлої 02 березня 2001 року ОСОБА_4.

Судові витрати віднести на рахунок позивача відповідно до вимоги в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208 - 210, 212 - 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районна державна адміністрація Дніпропетровської області , Андріївська сільська рада Широківського району , третя особа Відділ Держгеокадастру у Широківському районі Дніпропетровської області про визнання часково недійсним рішення органу виконавчої влади,визнання недійсним Сертифікату на право на земельну частку та визнання права на спадкування .

Визнати частково недійсним видане 18 червня 2001 року розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 274-р «Про додаткове виготовлення сертифікатів», а саме: в частині надання згоди на виготовлення земельного сертифікату на імя ОСОБА_7.

Визнати недійсним Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0176990 виданий 27 червня 2001 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації та зареєстрованого 27 червня 2001 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 0618 на імя померлої 02 березня 2001 року ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за заповітом усі права і обовязки, які належали померлій 02 березня 2001 року ОСОБА_4 на день її смерті, а саме право на земельну частку (пай) № 620 із числа земель, що перебували у колективній власності КСП «Андріївське».

Всі понесені судові витрати у цій справі не відшкодовувати, а віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

СУДДЯ І.В. ЛІСНЕЦЬКИЙ