У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 29 жовтня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності. Згідно наказу № 150-к від 01 липня 2015 року його звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату.

Позивач вважав дії відповідача незаконними, оскільки, всупереч вимогам ст. 49-2 КЗпП України, його не попередили про звільнення не пізніше ніж за два місяці. Крім того, відповідачем не було проведено повного розрахунку за відрядження, які відбувались згідно наказів від 12 листопада 2014 року № 425-в та від 03 грудня 2014 року № 476-в.

На підставі наведеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення, з 01 липня 2015 року до моменту ухвалення судом рішення, зобов'язати відповідача здійснити повний розрахунок, а саме виплату компенсації за відрядження у сумі 11 936,40 грн, відшкодувати моральну шкоду, розмір якої позивач визначив у 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ДП «Укрспирт» № 150 від 01 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності з 01 липня 2015 року.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47 368,80 грн, добові за час перебування у відрядженні в розмірі 9 800,00 грн та 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 58 168,80 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Укрспирт» порушує питання про скасування рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2016 року та залишення в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було звільнено з дотриманням норм трудового законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання вимог ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України щодо дотримання порядку попередження позивача про наступне звільнення за два місяці, а також щодо пропозиції наявних на підприємстві вакантних посад.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки апеляційним судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова