Справа № 404/1839/15-ц
Номер провадження 2/404/64/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І.,

прокурора - Стамат А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства Автобусний парк 13527, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- Назаренко ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариствоСтрахова Компанія Провідна про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Публічного Акціонерного товариства Автобусний парк 13527 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у зв»язку з спричиненням їй тілесних ушкоджень. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є пенсіонеркою, інвалід 3 групи загального захворювання з 31.07.2001року, 16.03.2012 року близько 16.30 год . перебувала в маршрутному таксі ПАЗ д.н. НОМЕР_1, який рухався по маршруту № 103. Під час руху транспорту водій зазначеного маршрутного таксі , перевищив допустиму по місту швидкість, тим самим, створив небезпеку для пасажирів, які перебували у салоні. Так, при виїзді на перехрестя вулиць Преображенської та Кропивницького, не врахувавши дорожню обстановку, водій здійснив різке гальмування, в результаті якого, вона , позивачка. не втримавшись на сидінні встала, при повторному різкому гальмуванні упала, вдарившись об металеву частину переднього сидіння, внаслідок чого, отримала тілесні ушкодження. По даному факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань Ленінським ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в області внесено відомості за №0000970 ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході розслідування встановлено водія маршрутного таксі, ним виявився ОСОБА_3 , який своїми діями, які відбувались 16.03.2012 року порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р.« Про правила дорожнього руху», а саме : п. 13.1.- водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.13.3 - під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Отримавши тілесні ушкодження, працівники обласної дитячої лікарні , де зупинилося маршрутне таксі викликали карету швидкої медичної допомоги, в подальшому її було направлено до Кіровоградської обласної лікарні, де й перебувала на лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 16 по 29 березня 2012 року з діагнозом «закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку І ступеню. Забій мяких тканин, гематоми обличчя. Забої мяких тканин шиї. Забійна рана в надбрівно- лобній ділянці зліва, забої повік». Крім того, в зв»язку з погіршенням здоров»я, внаслідок отриманого травмування, вона повторно у лютому 2013 року перебувала на лікуванні в 3-й поліклініці м. Кіровограда у невропатолога . Просила суд стягнути із відповідача на її користь кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди : витрати на ліки та обстеження в розмірі 3991, 31 грн. та моральної 5000 грн., а всього : 8 991, 31 грн. Щодо обґрунтувань заподіяної моральної шкоди зазначала, що внаслідок отриманих травм її стан здоров»я погіршився , що призвело до обмеження її життєдіяльності і соціальної дезадаптації , тобто вона не могла виконувати повсякденну діяльність способом та в об»ємі звичайних для здорової людини, що ставило її в незручне становище порівняно зі здоровою людиною, і проявляється частково втратою здатності до самообслуговування, пересування, праці, тощо. Внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних їй неправомірними діями та бездіяльністю водія ПАТ «Автобусний парк »13527 Назаренко О.М. та безпосередньо керівництвом ПАТ «Автобусний парк »13527 їй завдано моральної шкоди , яка полягає, зокрема: у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні негативних наслідків; перебуваючи на лікуванні жодного разу ні ОСОБА_3, ні керівники підприємства в лікарню до неї не приходили, будь-якої допомоги , та моральної підтримки не надали. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, стягнувши кошти саме із ПАТ Автобусний парк13527, який на відповідні правовій підставі володіє транспортним засобом -маршрутне таксі ПАЗ 32054, д.н ВА 1469АА , та яким керував ОСОБА_3, перебуваючи на момент спричинення їй тілесних ушкоджень на посаді водія .

Прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури в судовому засіданні також вимоги підтримала та просила стягнути заявлені кошти на користь позивачки, зазначивши, що саме відповідач має їх сплатити у повному обсязі.

Відповідач- ПАТ «Автобусний парк »13527 , його представник в судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити. Вказала, що дорожньо-транспортна пригода , яка сталася 16.03.2012 року не зафіксована працівниками ДАІ, протокол відносно ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення , який керував транспортним засобом ПАЗ -32054, д.н ВА 1469АА, перебуваючи на посаді водія підприємства , не складався. ОСОБА_3 різко загальмував , щоб попередити зіткнення з автомобілем , який раптово з»явився на перехресті . Тобто, поява на перехресті автомобіля це непереборна сила, а тому не може бути покладено обов»язок на підприємство щодо відшкодування шкоди позивачці , якщо вона виникла внаслідок непереборної сили ( а.с. 31-32).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , залучений до участі в справі ухвалою суду від 23.06.2015 року ( а.с. 54) пояснив, що дійсно 16.03.2012 року він керував маршрутним таксі ПАЗ -32054, д.н ВА 1469АА, та здійснюючи перевезення пасажирів , дотримуючись всіх вимог Правил дорожнього руху попередив зіткнення з іншим автомобілем , який виїхав на перехресті з лівого боку на заборонений сигнал світлофора , загальмував. В цей час, хтось із пасажирів повідомив, що жінка яка перебувала у автобусі впала на підлогу та отримала ушкодження . Винним себе не вважає, ПДР не порушував.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариствоСтрахова Компанія Провідна , залучена до участі в справі ухвалою суду від 03.09.2015 року ( а.с. 71), її представник згідно поданих пояснень просив справу слухати у його відсутності , зазначав, що між ПрАТ «СК»Провідна» та ПАТ « «Автобусний парк »13527 укладено поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , згідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ПАЗ -32054, д.н ВА 1469АА . Саме постановою Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України від 19.03.2012 року не встановлено в діях водія ОСОБА_3 порушень ПДР України, які б перебували в прямому причинному зв»язку з отриманням позивачкою тілесних ушкоджень. ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження з власної необережності. Вважають, що подія , яка сталася 16.03.2012 року на перехресті вул. Преображенська та Кропивницького в м. Кіровограді не є страховою подією ( а.с. 99-100).

Свідок ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив, що працюючи на посаді інспектора ВДАІ ним були прийняті на розгляд та прийняття рішення матеріали, які були направлені із слідчого відділу Кіровоградського МВ УМВС України щодо вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 Під час вивчення матеріалів було з»ясовано, що ОСОБА_3 керуючи автобусом ПАЗ д.н ВА 1469АА , під час руху допустив падіння пасажира в салоні свого транспортного засобу , а саме ОСОБА_1, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження,які відносились до категорії легких. На підставі тих матеріалів, що були на розгляду не можливо було притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП, так як у даній пригоді не наступили наслідки , які передбачені даною нормою.

Заслухавши пояснення позивачки, представників відповідача, третю особу, свідка , позицію прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 16.03.2012 року близько 16.30 год . ОСОБА_1 перебувала в маршрутному таксі ПАЗ д.н. НОМЕР_1, який рухався по маршруту № 103. Під час руху транспорту водій зазначеного маршрутного таксі , перевищував допустиму по місту швидкість, тим самим, створив небезпеку для пасажирів, які перебували у салоні. Так, при виїзді на перехрестя вулиць Преображенської та Кропивницького, не врахувавши дорожню обстановку, водій здійснив екстрене гальмування, в результаті якого, ОСОБА_1 не втримавшись на сидінні здійснила падіння , при цьому вдарившись об металеву частину переднього сидіння , внаслідок чого, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку І -го ступеню, рани в надбрівній ділянці зліва та гематому лівого ока.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1017 від 12.07.2012 року дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень , що потягли короткочасний розлад здоров»я .

По даному факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань Ленінським ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в області внесено відомості за №0000970 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26.10.2013 року , слідчим СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області лейтенант міліції ОСОБА_5, зазначене кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань Ленінським ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в області внесено відомості за №0000970 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, було закрито у зв»язку із відсутністю складу кримінального правопорушення . Постанову про закриття кримінального провадження та копії необхідних документів було направлено до УДАІ в Кіровоградській області для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності ( а.с. 21).

При цьому, у ході розслідування слідчим було встановлено , та зазначено у постанові, що водій маршрутного таксі ПАЗ д.н.ВА 1469АА по маршруту №103 ОСОБА_3, своїми діями , які відбулися 16.03.2012 року порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху» , а саме: п.12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться , і стан транспортного засобу , щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.9 - водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість , зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі , на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил; г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді); п.13.1- водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки , особливостей вантажу , що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.13.3 - під час обгону , випередження, об»їзду перешкоди чи зустрічного роз»їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Тобто, в діях водія ОСОБА_3 , який порушив правила безпеки дорожнього руху , передбачені вищевказаними пунктами, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення .

Згідно рапорту інспектора ВДАІ майора міліції ОСОБА_4 начальнику ВДАІ міліції ГБ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_6, та відповіді за №3784 від 29.09.2015 року першому заступнику прокурора м. Кіровограда старшому раднику юстиції ОСОБА_7, 08.03.2014 року після детального вивчення матеріалів, складений мотивований рапорт майором міліції ОСОБА_4, де зазначено , що притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_3 не надається можливим, так як в його діях відсутній склад правопорушення , передбачений вищезазначеною статтею кодексу ( а.с. 110, 112).

Згідно повідомлення №712 від 26.04.2016 року про неможливість надання висновку судової інженерно транспортної ( авто технічної) експертизи , судовим експертом зазначено у мотивувальній його частині, що в даній дорожній ситуації будь-якого контактування автобусу ПАЗ , д.н.НОМЕР_2 з іншим транспортним засобом, об»єктом або пішоходом в момент отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень не відбувалось, а дана ситуація полягає у падінні пасажира автобусу, який знаходився безпосередньо в його салоні , в процесі як вказує позивачка гальмування автобусу ПАЗ , д.н.НОМЕР_2 , тому поставлені на вирішення питання стосовно встановлення належних дій водія автобусу в ситуації описаній в поставлених на вирішення питаннях не входять до компетенції авто технічного експерта та може бути вирішена органами суду самостійно з урахуванням вимог розділу 12 Правил дорожнього руху України ( а.с. 204-206).

Також з»ясовано, що ОСОБА_3 працював в ПАТ «Автобусний парк»13527 водієм автотранспортних засобів з 05.11.2009 року по 17.04.2012 року ( наказ про звільнення від 17.04.2012 року №74к згідно ст. 38 КЗпП України) ( а.с. 22).

Власником транспортного засобу ПАЗ-32054, д.н.НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_3 16.03.2012 року , є ПАТ «Автобусний парк»13527 , відповідальність якого застраховано у ПрАТ „СК»Провідна» , поліс №АВ/0507712 обо»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.12.2001 року до 07.12.2012 року та Генеральний договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №39/3914805/1202/11 від 07.12.2001 року ( а.с. 63-68).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоду завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною першою статті 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як роз"яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим ,у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правиламиКримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Разом з цим, згідно із ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.32.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу , але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

В судовому засіданні з»ясовано, що відповідач ( страхувальник) надав страховику недостовірну інформацію , а зокрема постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.03.2012 року , яка в подальшому була скасована прокурором м. Кіровограда від 20.06.2012 року ( а.с. 116) та матеріали були направлені для організації додаткової перевірки, а відтак суд приходить до висновку , що саме на відповідача покладається відповідальність за завдання водієм ОСОБА_3 при керуванні транспортним засобом ПАЗ д.н.1469АА, який порушив вимоги п.п.12.1, 12.9, 13.1., 13.3 Правил дорожнього руху, позивачці заподіяних тілесних ушкоджень.

Посилання відповідача на непереборну силу є безпідставними, так як непереборною силою є надзвичайні або невідворотні за даних умов події .Під умислом потерпілого слід розуміти таку його протиправну поведінку , коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. В даному випадку відповідачем не було доведено , що шкода позивачу була завдана внаслідок непереборної сили або умислу позивача , тобто, що остання бажала або свідомо допускала настання шкідливого результату у вигляді тілесних ушкоджень, що були нею отриманні коли ОСОБА_3 не врахувавши дорожню обстановку , здійснив екстренне гальмування, в результаті якого ОСОБА_1 не втрималася на сидінні та впала, при цьому дарившись об металеву частину переднього сидіння.

Суд вважає, що позивачем надані належні докази щодо понесених витрат на лікування, пов'язане з отриманими внаслідок падіння у автобусі , спричиненого ОСОБА_3 , тілесних ушкоджень ( а.с. 15-18).

Відповідач заперечуючи проти позову, доводів наведених позивачем не спростував, інших доказів щодо розміру заподіяної позивачу шкоди суду не надав, клопотань про проведення судової експертизи не заявляв.

Однак, при обрахуванні витрат на придбання ліків , отримання медичної допомоги, суд не приймає до уваги квитанцію №222 від 17.04.2012 року ( а.с. 10) позивачки на суму 75 грн., які вона сплатила як добровільні кошти на лікарню, так як це не є витратами на лікування , а окрім того, вона не відповідає періоду перебування позивачки в лікарні.

Таким чином, суд приходить до висновку , що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на лікування, повязані із спричиненням тілесних ушкоджень саме в розмірі - 3 903, 78 грн .( 682,04 +378,91+856,25+416,85+281,53+1288,20), тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації заподіяної моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Тому, з врахуванням обставин справи, характеру та обсягу фізичних та душевних страждань позивачки , яка є пенсіонеркою та інвалідом 3-ї групи загального захворювання, порушенням нормальних її життєвих зв»язків , тривалість доведення своїх прав у правоохоронних органах, судових інстанціях , суд вважає, що позивачці також було завдано і моральної шкоди у визначеному нею розмірі на суму 5 000 , 00 грн., які підлягають стягненню на їх користь також із відповідача.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі - 487,20 грн. ( 243,60+ 243,60).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3,10,11,60, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства Автобусний парк13527, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-Назаренко ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариствоСтрахова Компанія Провідна про стягнення матеріальної та моральної шкоди -задовольнити частково.

Стягнути із Публічного Акціонерного товариства Автобусний парк 13527 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на лікування, повязаних із спричиненням тілесних ушкоджень - 3 903, 78 грн. та моральної шкоди - 5 000,00 грн., а всього : 8 903, 78 грн.

У задоволенні решти вимог -відмовити.

Стягнути із Публічного Акціонерного товариства Автобусний парк 13527 на користь держави - 487,20 грн. судового збору ( 243,60+ 243,60).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда