Справа № 360/2823/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/6330/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 20.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуль В.В.,

за участю секретаря: Воробей В.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Бородянська селищна рада Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5, про визнання рішення частково недійсним, визнання будинку спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на частку будинковолодіння в порядку спадкування за законом, за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи Бородянська селищна рада Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання рішення частково недійсним, визнання будинку спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на частку будинковолодіння в порядку спадкування за законом, за позовом ОСОБА_3 до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи Бородянська селищна рада Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5, про визнання рішення частково недійсним, визнання будинку спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на частку будинковолодіння в порядку спадкування за законом,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася вказаним позовом, який обгрутовувала тим, що разом з батьками були переселені з с. Базар Народицького району Житомирської області в до смт. Бородянка Київської області, де для них був придбаний житловий будинок № 58-а по вул. Леніна та передано вказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами у власність ОСОБА_3 (батьку позивача) на сімю в складі трьох осіб: ОСОБА_3 (голова), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (дочка дружини).

На підставі зазначено акту ОСОБА_3 зареєстрував право власності на вказаний будинок лише за собою, незважаючи на те, що будинок був наданий на всіх членів сімї і в порядку компенсації за втрачений будинок в с. Базар, який належав на праві власності ОСОБА_6

5 травня 2014 року мати позивачки та відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_6 померла. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері. Вважала, що матері належала 1/3 частина вказаного будинку.

Просила визнати рішення виконкому Бородянської районної ради Київської області від 7 квітня 1992 року про затвердження акту передачі будинку № 58-а по вул. Леніна в смт. Бородянка у власність ОСОБА_3 частково недійсним, визнати даний будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, визначити, що частка кожного із співвласників цього будинку на час передачі його у власність являється рівною та становить по 1/3 його частині, визнати за нею (позивачкою) право власності на 4/9 частини вказаного будинку.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали до суду зустрічний позов та просили визнати частково недійсним те ж рішення виконкому Бородянської районної ради Київської області від 7 квітня 1992 року, визнати даний будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнати за кожним із вказаних співвласників право на 1/5 частину житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області, визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на 1/15 частину даного будинку, а вцілому визнати за ОСОБА_4 право власності на 4/15 його частини, за ОСОБА_5 визнати право власності на 1/5 частину будинку, оскільки як ОСОБА_5, так і ОСОБА_4 також були переселені разом з ОСОБА_3 з с.Базар до смт.Бородянки та входили до складу його сімї на час передачі йому будинку у власність.

ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов та теж просив визнати частково недійсним рішення виконкому Бородянської районної ради Київської області від 7 квітня 1992 року, визнати даний будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнати за кожним із вказаних співвласників право на 1/5 частину житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області, визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на 1/15 частину даного будинку та визнати право власності на 4/15 його частини.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року - позови ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 - задоволено частково.

Визнано рішення виконавчого комітету Бородянської районної ради народних депутатів Київської області від 7 квітня 1992 року № 51 в частині передачі житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області у власність ОСОБА_3 на сімю в складі трьох чоловік недійсним.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3Є, ОСОБА_4 право власності по ? частині житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області.

Визнано за ОСОБА_2 ОСОБА_3Є, ОСОБА_4 право власності по 1/12 частину спірного житлового в порядку спадкування за законом після померлої 5 травня 2014 року матері ОСОБА_6

В позові ОСОБА_5 та в іншій частині в позовних вимог - відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задоволити її позов.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що всупереч діючому на той час законодавству, спірний будинок за рішенням виконавчого комітету Бородянської районної ради від 7 квітня 1992 року був помилково переданий в особисту власність лише ОСОБА_3, то дане рішення в цій частині є протиправним, а тому поновлено права та визнано за ОСОБА_2, , ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності, по 1/4 за кожним, на вказаний будинок.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, встановлено, що з 23 грудня 1989 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого у них 6 вересня 1990 року народилася дочка ОСОБА_6 (після шлюбу ОСОБА_4) Н.М. і всі вони, а також дочка ОСОБА_6 від першого шлюбу ОСОБА_7 (після шлюбу ОСОБА_2) Т.М., ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 в належному ОСОБА_6 на праві власності житловому будинку № 28 по вул. Радянській, що підтверджується матеріалами справи (а.с.5-13,75,131) та визнається сторонами.

3 липня 1990 року виконавчим комітетом Житомирської обласної ради народних депутатів було видане направлення № 12423 для працевлаштування та забезпечення житлом ОСОБА_3Є та членів його сімї: ОСОБА_6 дружини та ОСОБА_7 дочки дружини, які переселялись з с. Базар Народицького району в звязку з радіоактивним забрудненням цього населеного пункту внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.169).

Рішенням виконавчого комітету Бородянської районної ради народних депутатів від 23 травня 1991 року № 66, відповідно до постанови ОСОБА_8 міністрів УРСР та Укрпрофради від 14 грудня 1989 року № 315 та постанови ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 21 травня 1990 року № 115, було вирішено купити житловий будинок в смт. Бородянка по вул. Леніна, 58-а з метою забезпечення житлом ОСОБА_3 та його сімї, (а.с.168).

На підставі даного рішення за договором купівлі-продажу від 25 червня 1991 року виконком Бородянської Районної ради народних депутатів купив вказаний будинок № 58-а по вул. Леніна в смт.Бородянка Київської області і за ним (виконкомом) 1 квітня 1992 року було зареєстроване право власності на цей будинок (а.с.56-57,99,118).

Рішенням виконавчого комітету Бородянської районної ради від 7 квітня 1992 року було затверджено акт передачі житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка у власність ОСОБА_3 та передано даний будинок ОСОБА_3 на сімю в складі трьох чоловік (а.с.17).

Як вбачається з копії самого акту, затвердженого рішенням виконкому Бородянської районної ради від 7 квітня 1992 року, зазначений житловий будинок № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка був переданий виконкомом Бородянської районної ради народних депутатів безкоштовно в особисту власність ОСОБА_3 на сімю в складі трьох чоловік: ОСОБА_3 голова, ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_7 дочка дружини (а.с.119-120).

На підставі даного акту 5 серпня 1992 року за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на вказаний будинок (а.с.28,99).

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, в даному будинку № 58-а по вул.Леніна (на даний час Центральна) в смт.Бородянка з часу його передачі ОСОБА_3 в 1992 році разом з ним (ОСОБА_3Є.) були зареєстровані та проживали його дружина ОСОБА_6 ( з 6 серпня 1992 року по день смерті 5 травня 2014 року), її дочка ОСОБА_7 (на даний час ОСОБА_2) Т.М., ( з 6 серпня 1992 року по 2000 рік), їх спільна дочка ОСОБА_6 (на даний час ОСОБА_4) Н.М., (з 6 серпня 1992 року по даний час) та мати ОСОБА_3 ОСОБА_5 (з 6 серпня 1992 року по даний час).

Відповідно до п.3 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 1992 р. N 706, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов'язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, одержують направлення для переселення та працевлаштування за зразком, що додається. Направлення видається на підставі заяви громадянина за підписом усіх повнолітніх членів сім'ї, які виявили бажання переселитися, та довідки з місця проживання про склад сім'ї. В разі переселення із зони посиленого радіоекологічного контролю сім'ї, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, додатково подають висновки лікарсько-консультаційної комісії про неможливість проживання у цій зоні. У направлення вписуються всі члени сім'ї, які проживають у

будинку (квартирі) і виявили бажання переселитися. При цьому також ураховуються тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно із законом зберігається житлове приміщення. Направлення видається відповідною обласною державною адміністрацією за попереднім оформленням його районною державною адміністрацією або виконкомом міської (міста обласного підпорядкування) ОСОБА_8 народних депутатів.

Відповідно до п.1,5 та 8 Порядку забезпечення житлом громадян, які підлягають додатковому переселенню з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою ОСОБА_8 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 21 травня 1990 р. N 115, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які проживають на територіях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, і переселяються на інше місце проживання, забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, в будинках державного і громадського житлового фонду. Жилі приміщення за новим місцем проживання надаються громадянам, які фактично проживали і були прописані на час переселення в населеному пункті, що зазнав радіоактивного забруднення. При цьому враховуються також тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно з законом зберігається жиле приміщення. Для забезпечення житлом сімей, які переселяються, виконкоми місцевих ОСОБА_8 народних депутатів, підприємства і організації можуть купувати в будь-якому населеному пункті республіки, крім м. Києва і курортних місцевостей, за договірними цінами жилі будинки та квартири у громадян, що належать їм на праві особистої власності, а також будинки і квартири в будинках громадського житлового фонду, що не використовуються, - за їх залишковою балансовою вартістю.

Відповідно до п.1 ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 30 червня 1990 р. N 149 «Про передачу громадянам, які переселені з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, жилих будинків в особисту власність», яка діяла на час передачі спірного будинку у власність, жилі будинки садибного типу з надвірними будівлями державного або громадського житлового фонду, в які переселені в 1986-1990 роках чи переселятимуться громадяни з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, передаються їм безкоштовно в особисту власність.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки с. Базар Народицького району Житомирської області, було віднесено до зони безумовного (обовязкового) відселення, ОСОБА_9 та членам його сімї ОСОБА_10 і ОСОБА_7 в звязку з цим було видане направлення для переселення та працевлаштування, то всі вони мали право на забезпечення їх житлом за новим місцем проживання.

Також місцевий суд правильно вважав, що таке ж право на житло мала і відповідачка ОСОБА_4, яка народилася в с.Базар Народицького району Житомирської області 6 вересня 1990 року, тобто після видачі направлення сімї ОСОБА_3 3 липня 1990 року, але до їх фактичного переселення в 1992 році, була повноправним членом даної сімї та переселилась із зони безумовного (обовязкового) відселення до смт.Бородянки разом з батьками, що підтверджується матеріалами справи (а.с.131,173) та показами свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12

Як вбачається з довідки Народицької селищної ради від 11 липня 2016 року, показів свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12, в с.Базар Народицького району Житомирської області, в будинку ОСОБА_6 станом на 28 квітня 1992 року також проживала мати ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка до цього мешкала в с. Великі Кліщі Народицького району Житомирської області та була відселена звідти в звязку з радіоактивним забрудненням цього населеного пункту через аварію на ЧАЕС в с. Лисівку Попільнянського району Житомирської області, але жити там не бажала та переїхала до сина в с. Базар, а пізніше і до смт.Бородянка, де проживає до цього часу (а.с.129-130,170,173).

Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_5 була евакуйована із зони радіоактивного забруднення в с. Лисівку Попільнянського району Житомирської області, не була включена до направлення, виданого Житомирським Облвиконкомом 3 липня 1990 року сімї ОСОБА_3, жодних доказів, які б підтверджували надання їй спірного будинку для проживання як переселеній особі суду не надано, то суд вважає, що права на отримання житла в цьому будинку вона не мала, а тому не має права і на отримання частини даного будинку у власність.

Та обставина, що вона зареєстрована в спірному будинку з 1992 року (а.с.63) сама по собі не може вважатись підставою для передачі частини будинку в її власність.

Також суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання позивачки на переселення ОСОБА_13 вже з с. Базар, разом із сімєю сина, та видачу їм нового направленням з включенням її до членів сімї ОСОБА_9, оскільки жодних доказів цього суду не надано, а додана до зустрічної позовної заяви ксерокопія копії такого направлення, датованого 13 червня 1991 року, не може вважатись належним та допустимим доказом. До того ж, надання будинку ОСОБА_9Є здійснювалось на підставі направлення від 3 липня 1990 року.

Зазначення ж в договорі купівлі-продажу від 25 червня 1991 року, що спірний будинок придбаний для надання житла ОСОБА_3 і його сімї в складі пяти чоловік, прибувши із с. Базар Народицького району Житомирської області не свідчить про надання цього будинку і ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що спірний житловий будинок був наданий для проживання ОСОБА_3 та членам його сімї ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а тому всі вони як переселені особи мали право на отримання цього будинку у власність в порядку, передбаченому ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 30 червня 1990 р. N 149 «Про передачу громадянам, які переселені з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, жилих будинків в особисту власність». За таких обставин право власності, по 1/4 за кожним, на вказаний будинок.

Оскільки після померлої ОСОБА_6 (а.с.91-97), спадщину після її смерті прийняли подавши відповідну заяву дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також чоловік померлої відповідач ОСОБА_3, який проживав разом із спадкодавицею на день її смерт місцевий суд правомірно вважав, що позивачка та відповідачі ОСОБА_9 і ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 та мають право на спадкування по 1/3 частині кожен спадкового майна.

Так як судом визнано, що спадкодавиця ОСОБА_10 мала право на отримання у власність 1/4 спірного будинку, то її спадкоємці - позивачка ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_9Є і ОСОБА_4 успадковують по 1/12 його частині ( 1/3 частина : 3).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що сторони належним чином прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, але не можуть оформити своїх спадкових прав у нотаріуса, визнав за кожним з них право власності на 1/12 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_6

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову апелянта.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: