Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6973/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г.
Категорія 34 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 липня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ОСОБА_4 «УПСК») на її користь 23479,95 грн. майнової шкоди, а з ОСОБА_3 - 6815,69 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 12 грудня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю її автомобіля Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_2 застрахована у ОСОБА_4 «УПСК».

Позивач вказала, що внаслідок ДТП її автомобіль отримав ушкодження, у зв'язку з чим, страховою компанією на його відновлення визначена та перерахована сума в розмірі 19961 грн. 39 коп.

Проте, відповідно до самостійно замовленого нею висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4108 від 12.04.2016 року, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного їй автомобіля складає 49457 грн. 03 коп., який включає в себе і суму втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 5515 грн. 69 коп.

Посилаючись на те, що страхова компанія не в повному обсязі виконала взяти на себе зобовязання, позивач просила в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням висновків вказаного автотоварознавчого дослідження, стягнути з відповідача ОСОБА_4 «УПСК» різницю між сумою перерахованого страхового відшкодуванням та реально понесеними збитками в розмірі 23479,95 грн., а з відповідача ОСОБА_3 стягнути майнову шкоду у вигляді втрати товарної вартості належного автомобіля в розмірі 5515 грн. 69 коп. та розмір франшизи в сумі 500 грн.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 липня 2016 року позов задоволено в повному обсязі, вирішено питання про розподіл судових витрат

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18 серпня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, рішення районного суду в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 «УПСК», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_4 «УПСК».

Ухвалюючи рішення по справі, суд не звернув уваги, що ОСОБА_4 «УПСК» виконало вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та здійснило позивачу виплату страхового відшкодування в повному обсязі на загальну суму 20163,02 грн., яке було розраховано у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003р. № 142/5/2092. Таким чином, оскільки у позивача в розумінні положень ст.34.2 Закону України «ОСЦПВ» не виникло права самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди та з урахуванням його висновків звертатись до суду з вимогою про сплату страхового відшкодування, підстави для задоволення позову у суду не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу ОСОБА_2 автомобіля Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 28.12.2015 року по справі №296/13309/15-ц, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_2 застрахована у ОСОБА_4 «УПСК».

Із платіжного доручення № 1050 від 04.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 «УПСК» перерахувало позивачу відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20163,02 грн.

На замовлення ОСОБА_5, через те, що остання не погоджувалась із розміром виплаченого страхового відшкодування, оскільки відповідач на її неодноразові звернення не направив їй розрахунок для узгодження розміру виплати страхового відшкодування, було проведено експертне автотоварознавче дослідження № 4108 від 12.04.2016 року по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу. Відповідно до висновку вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1 пошкодженого в результаті ДТП, складає 49457 грн. 03 коп., який включає в себе і суму втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 5515 грн. 69 коп.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України «ОСЦПВ»).

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 22.1. Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.33.1 ст.33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

14 грудня 2015 року позивач надіслала ОСОБА_4 «УПСК» заяву-повідомлення про ДТП.

Відповідно до п.34.2 статті 34 Закону протягом 10 днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобовязаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

15 грудня 2015 року та 18 грудня 2015 року представником відповідача за участю представників позивача було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1 та підписано відповідні Акти огляду, які не містять будь-яких застережень чи заперечень. Зі змісту вказаних актів вбачається, що вони є тільки описом пошкоджень і використовуються для подальшого складання калькуляції відновленого ремонту (а.с.50-53). Крім того, сам факт огляду представником ОСОБА_4 «УПСК» пошкодженого транспортного засобу позивачем не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо належного виконання ОСОБА_4 «УПСК» обовязків щодо визначення розміру збитків заподіяних ДТП виходячи з наступного.

Статтею 29 вказаного Закону України передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру відновлюваного ремонту транспортного засобу ОСОБА_4 «УПСК» надана ремонтна калькуляція № 4415.3794 від 04.01.2016 року, яка сформована субєктом оціночної діяльності за допомогою програми AUDATEX.

Зі змісту вказаної ремонтної калькуляції вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля визначена щодо транспортного засобу марки «DACIA LOCAN II», а не щодо пошкодженого автомобіля марки «Renault Dokker» (а.с.54-58).

Разом з тим, за ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна : положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Відповідно до п.1.3 «Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів», яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 року, вимоги Методики є обовязковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, …, а також всіма субєктами оціночної діяльності під час оцінки колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у випадках передбачених законодавством України або договорами між субєктами цивільно-правових відносин.

Згідно пп.1.4, 8.5 Методики передбачено, що вона застосовується з метою визначення вартості відновлюваного ремонту КТЗ і калькуляція вартості відновлюваного ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ.

Крім того, національний Стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003р., передбачає, що для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків (п.32 Стандарту).

Таким чином, субєкт оціночної діяльності при визначенні вартості відновлюваного ремонту автомобіля виходячи з характеристики іншого транспортного засобу не повністю дотримався нормативно-правових актів, які є обовязковими для застосування при проведенні експертизи та процедури оцінки майна, що ставить під сумнів достовірність, правильність висновків щодо розміру відновлювального ремонту транспортного засобу, викладених у ремонтній калькуляція № 4415.3794 від 04.01.2016 року.

А тому колегія суддів вважає, що дана ремонтна калькуляція не є належним та допустимим доказом і не може бути покладений в основу розрахунку для визначення розміру страхового відшкодування.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами позивача, що складений за її зверненням висновок є єдиним належним доказом у справі, який обґрунтовує та підтверджує розмір страхового відшкодування.

Посилання представника апелянта на ті обставини, що вимоги позивача є безпідставними через те, що у останньої в розумінні положень п.34.3 ст.34 Закону України «ОСЦПВ» не виникло права самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди та з урахуванням його висновків звертатись до суду з вимогою про сплату страхового відшкодування суперечить вимогам п.36.7 ст. 36 Закону України «ОСЦПВ», яка передбачає, що рішення страховика про здійснення страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Крім того, у відповідності до п.36.2 ст. 36 Закону України «ОСЦПВ», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результати проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Проте, в матеріалах справи відсутні докази про направлення ОСОБА_4 «УПСК» позивачу будь-яких звітів, висновків, рішень та актів про визначення розміру страхового відшкодування та дані про узгодження сторонами розміру та способу здійснення страхового відшкодування визначеного ОСОБА_4 «УПСК».

Разом з тим, суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував положення п.36.2 статті 36 Закону України «ОСЦПВ», яким передбачено зменшення розміру оціненої шкоди на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи.

Під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження оплати проведеного ремонту автомобіля у платника податку на додану вартість.

Враховуючи дану обставину, а також факт безпосереднього перерахування позивачу страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинна бути зменшена на 20 % розміру податку на додану вартість, оскільки позивач за законом не є субєктом сплати такого податку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 14490,05 грн., виходячи з розрахунку : 49457,03 грн. (мат. збиток) - 5515,69 грн. (втрата товарної вартості) = 43941,34 грн. - 20% ПДВ = 35153,07 грн. (сума мат. збитку без ПДВ) - 20163,02 грн. (виплачене відповідачем страхове відшкодування) - 500 грн. (франшиза).

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що призвело до помилкового вирішення спору, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 787,42 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення майнової шкоди скасувати та ухвали нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 14490 грн. 05 коп.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 787,42 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: