АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2316/16 Головуючий 1-ї інстанції - Попрас В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Черкасова В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», Міністерства освіти і науки України, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними вибори ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», Міністерства освіти і науки України про визнання недійсними вибори ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» та скасування всіх рішень організаційного комітету з проведення виборів щодо процедури проведення та результатів виборів ректора університету.

В обґрунтування позову посилався на те, що у травні 2015 року Міністерство науки і освіти України (далі Міністерство) оголосило конкурс на зайняття посади ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (далі Університет).

Для голосування Міністерство внесло дві кандидатури претендентів на посаду ректора - його та ОСОБА_3.

На його думку, участь ОСОБА_3, як претендента у кандидати на посаду ректора є незаконною, такою, що забороняє йому бути обраним керівником вищого навчального закладу, так як останній працював на керівних посадах Комуністичної партії. Для проведення зазначених виборів повинно було створити склад компетентних і не заангажованих співробітників університету, проте , такого органу створено не було. Комітет, який відповідав за неупереджену процедуру виборів ректора, не сприяв належному проведенню виборів представників від студентів, оскільки саме молоді люди введені в оману щодо місця і ролі партії комуністів та її керівників у розумінні сучасного законодавства та практики його застосування.

У вересні 2015 року відбулись вибори ректора Університету. У голосуванні взяли участь 1 120 із 1 244 виборців. За кандидатуру ОСОБА_3 подано 758 голосів, що становить 61%, проте правові підстави для визнання виборів законними відсутні, оскільки вони відбулись з грубим порушенням законодавства про декомунізацію суспільства.

Представник Університету проти задоволення позову заперечував, оскільки посилання позивача на незаконність дій або бездіяльність Університету є надуманими та такими, що ґрунтується на припущеннях та не підтверджені доказами.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представник Міністерства освіти і науки України надали суду письмові заперечення проти позову, в яких посилались на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин та доказів, які мають значення для справи.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вибори ректора університету щодо процедури проведення виборів та особи обраного ректора відповідають вимогам Закону України «Про вищу освіту» та Закону України «Про очищення влади».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Національного аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» є вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор тощо.

Наказом від 28.04.2015 року №143-к Міністерство освіти і науки України оголосило конкурс на заміщення посади ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (далі Університет) (а.с.64-65 т.1).

Порядок обрання, призначення та звільнення з посади керівника вищого навчального закладу визначено статтею 42 Закону України «Про вищу освіту».

З системного аналізу Закону України «Про вищу освіту» вбачається, що процедура обрання та затвердження претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу включає в себе наступні етапи: 1) оголошення власником (власниками) або уповноваженим ним (ними) органом конкурсу на заміщення посади керівника вищого навчального закладу; 2) прийняття власником (власниками) або уповноваженим ним (ними) органом пропозицій щодо претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу та внесення кандидатур претендентів до вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу для голосування; 3) голосування складом вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу; 4) обрання та рекомендування власнику (власникам) або уповноваженому ним (ними) органу (особі) кандидатури претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу, які набрали не менше ніж 30 відсотків голосів від статутного складу вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу під час голосування; 5) призначення однієї з рекомендованих кандидатур. При цьому призначення однієї з рекомендованих вищим колегіальним органом громадського самоврядування вищого навчального закладу кандидатур є обов'язком власника (власників) або уповноваженого ним (ними) органу (особи). Отже, призначення претендента на посаду керівника вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації можливе лише у разі дотримання усіх умов та порядку проведення конкурсу, визначеним Законом України «Про вищу освіту».

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що процедура проведення виборів ректора Університету повністю відповідала діючому законодавству, Положенням про виборчу комісію з проведення виборів ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», Положенням про виборчу систему та порядок обрання ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», що не оскаржується самим позивачем.

Міністерство освіти і науки України внесло до вищого навчального закладу для голосування наступні кандидатури претендентів на посаду ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»: доктора технічних наук, професора ОСОБА_3; доктора технічних наук, професора ОСОБА_1 (а.с.66 т.1).

Керівник вищого навчального закладу обирається шляхом таємного голосування строком на п'ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом вищого навчального закладу.

Відповідно протоколу № 14 від 22 вересня 2015 року виборчої комісії за підсумками підрахунку голосів за ОСОБА_3 віддано 758 голосів, за ОСОБА_1 - 276 голосів (а.с.67-68 т.1).

Посилання позивача на те, що доктор технічних наук, професор ОСОБА_3 відповідно ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» не може бути обраний на посаду керівника вищого навчального закладу, так як підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади", оскільки був обраний і працював на керівних посадах Комуністичної партії України є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Статтею 1 Закону України «Про очищення влади» визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_7, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які: 1) були обрані і працювали на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу, Комуністичної партії України, Комуністичної партії іншої союзної республіки колишнього СРСР починаючи з посади секретаря районного комітету і вище; 2) були обрані і працювали на керівних посадах починаючи з посади секретаря ЦК ЛКСМУ і вище; 3) були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).

Водночас, не може бути обрана, призначена (у тому числі виконувачем обов'язків) на посаду керівника вищого навчального закладу особа, яка: підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, ОСОБА_3 з 1980 року працював в апараті Харківського обласного комітету Комуністичної партії України спочатку інструктором відділу науки і учбових закладів, з 1984 року - затверджений на посаду заступника завідуючого відділу науки і учбових закладів, а з 20.05.1986 року по 01.11.1988 рік працював на посаді завідуючого відділу науки і учбових закладів, яка не була виборною та не була керівною в сенсі партійного будівництва, а тому не підпадає під дію Закону України «Про вищу освіту» та Закон України «Про очищення влади» в частині встановлення обмежень при обранні на посаду (призначення виконувача обовязків) керівника вищого навчального закладу.

Поняття «керівна посада» використовувалась у Загальносоюзному класифікаторі професій робітників, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженому Постановою Держстандарту СРСР від 27.08.1986 р. № 016, який визначив найменування посад та їх категоріальність, у т.ч. визначив керівні посади. Посади спеціалістів та посади інших службовців. Разом з цим такий класифікатор та відповідні категорії посад не поширювались на партійні та комсомольські органи.

Організація роботи з кадрами в органах КПРС будувалася на основі номенклатури кадрів. Зокрема, використовувалася штатна і виборна номенклатура. При чому поняття «керівна посада» в цих органах не застосовувалося.

Таким чином, така посада у контексті застосування Закону України "Про очищення влади" повинна відповідати наступним вимогам: відноситися до категорії виборних, обрання мало бути здійснене колегіальним органом.

Згідно Статуту КПРС, затвердженому XXII з'їздом КПРС (з наступними змінами), центральним органом КПРС був Центральний Комітет, який обирався на загальному з'їзді партії у складі, встановленому з'їздом. ЦК КПРС в проміжках між з'їздами керував всією діяльністю партії, місцевих партійних органів, здійснював підбір і розстановку керівних кадрів, спрямовував роботу центральних державних і громадських організацій трудящих через партійні групи в них, створював різні органи, установи та підприємства партії і керував їх діяльністю, призначав редакції центральних газет і журналів, що працювали під його контролем, розподіляв кошти партійного бюджету і контролював його виконання. ЦК представляв КПРС у зносинах з іншими партіями, регулярно інформував партійні організації про свою роботу (п.п. 34, 35 Статуту).

Враховуючи, що робота в апараті органів КПУ не віднесене чинними за радянських часів та сучасними нормативно-правовими актами до керівних посад та відповідальних посад, воно не може вважатися обранням і працею на керівних посадах Комуністичної партії України та не підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Крім того, відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Пункт 2.4 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 р. № 58, передбачає, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу розпорядження). Тобто, внесення запису до трудової книжки повинно суворо відповідати змісту наказу з посиланням на нього.

Із трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що він не працював на виборних посадах в ЦК КПРС як і не займав інших виборних посад в партійних органах колишнього Радянського Союзу (а.с.254-258 т.1).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали об'єктивного підтвердження.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді