Справа № 541/178/16-ц
Номер провадження 2/541/269/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 вересня 2016 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

при секретарі - Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний Брокерський Дім «Фаворит», Територіальний сервісний центр 5344 регіонального сервісного центру МВС у Полтавській області

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 27 січня 2016 року звернулась до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою в якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07 листопада 2015 року автомобіля ВАЗ 111740, сірого кольору, 2011 року випуску, ДНЗ ВІ3499 ВК, кузов № ХТА 111740В0129656 укладений на відокремленому підрозділі Товариства з обмеженою відповідальністю «Межрегіональний Брокерський Дім «Фаворит» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Підставою для визнання недійсного договору позивачка вказує, що ОСОБА_2 07 листопада 2015 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 111740, сірого кольору, 2011 року випуску, кузов № ХТА 111740В0129656 відповідно якого продав автомобіль відповідачу ОСОБА_3. Даний автомобіль був придбаний ним за час перебування з нею у шлюбі, є їх спільним сумісним майном подружжя. Стверджує, що на момент укладення договору вона як співвласник автомобіля не давала будь-якої згоди на відчуження автомобіля, наявність якої в даному випадку є обов'язковою. Стверджує, що при укладенні договору купівлі-продажу були порушені вимоги ст. 65 СК України, у зв'язку з чим просить визнати недійсним зазначений договір.

29 березня 2016 року до початку судового розгляду відповідач ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про витребування з їх незаконного володіння спірного автомобіля ВАЗ 111740, сірого кольору, 2011 року випуску, ДНЗ ВІ3499 ВК, кузов № ХТА 111740В0129656, який він придбав у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 07 листопада 2015 року. Позовні вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовуються тим, що він є власником спірного автомобіля, а відповідачі незаконно заволоділи ним та утримують. В добровільному порядку ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовляються повертати його автомобіль.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснила, що в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 придбали автомобіль ВАЗ 111740, сірого кольору, 2011 року випуску. За кермом їздив чоловік, ОСОБА_2 який в серпні 2015 року покинув спільне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, після сімейної сварки і проживав у м. Миргороді. Коли в січні місяці він повернувся додому, то повідомив, що їх автомобіль він під тиском його давнього знайомого, ОСОБА_5, переоформив на його батька ОСОБА_3, шляхом укладення договору купівлі-продажу. Суду також підтвердила факт того, що вони з чоловіком в один з днів січня 2016 року поїхали м. Миргород та за допомогою другого комплекту ключів відігнали спірний автомобіль до свого місця проживання.

ОСОБА_2 в судовому засіданні, надаючи суду пояснення, повідомив, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу з ОСОБА_1. З серпня 2015 року по січень 2016 року він не проживав спільно із дружиною, так як посварився. Проживав в м. Миргород, де зустрівся із раніше йому знайомим ОСОБА_5, який неодноразово судимий. Спочатку ОСОБА_5 допомагав йому облаштуватись в м. Миргород та неодноразово користувався спірним автомобілем. Сам він за кермом не їздить, а постійно використовує водіїв серед своїх знайомих.

В один з днів жовтня 2015 року ОСОБА_2 поїхав до доньки, яка навчається в м. Полтава. Вийшовши з гуртожитку, він виявив відсутність автомобіля на стоянці, де залишив його. Він зателефонував до ОСОБА_5 та по-дружньому запитав, що йому роботи. На що ОСОБА_5 запропонував по своїм кримінальним звязкам відшукати автомобіль, за умови, що він не буде звертатись в поліцію. Наступного дня ОСОБА_5 з водієм пригнали в Миргород його автомобіль та сказав, що вони викупили його з розборки автомобілів в м. Полтава за 1500 дол. США., і що він тепер зобовязаний йому повернути дану суму коштів. Через декілька днів ОСОБА_5 сказав, що враховуючи те, що ОСОБА_2 не має коштів повернути йому 1500 дол. США та те, що його

автомобіль належить не лише йому, а й дружині, з якою вони посварились, і яка може претендувати на автомобіль під час розподілу майна, з метою убезпечити повернення боргу 1500 дол. США він запропонував переоформити автомобіль на сторонню особу, якій він довіряє, а саме його батька ОСОБА_3 В своїх поясненнях, ОСОБА_2 вказує, що боявся ОСОБА_5 та не зміг відмовити йому, так як дану пропозицію він робив в присутності його двох знайомих, кремезної статури. Вони поїхали до Територіального сервісного центру 5344, де він підписував за вказівкою ОСОБА_5, якісь документи, які саме - не памятає. В січні 2016 року він повернувся до сімї та розповів дружині, що сталось з машиною. Вони поїхали в місто та за допомогою другого комплекту ключів відчинили двері та перегнали автомобіль. В подальшому звернулись до відділу поліції із заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій.

ОСОБА_4, в своїх поясненнях заперечила позовні вимоги ОСОБА_3 щодо повернення автомобіля. Суду повідомила, що до неї та сімї Явоських неодноразово приїздили люди кримінальної зовнішності та під погрозами змушували повернути автомобіль.

ОСОБА_3, в судовому засіданні заперечив позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав того, що він уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 в належній формі, заплативши ОСОБА_2 4000 дол. США. в присутності свідків. Тому просив суд задовольнити зустрічний позов, так як він являється належним власником автомобіля.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію ОСОБА_3 та посилаючись на висновок Верховного суду України по справі №6-7цс15 від 08.04.2015 року просив відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_2, так як її згоди на укладення договору купівлі-продажу не потребувалось.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Міжрегіональний Брокерський Дім «Фаворит» та Територіальний сервісний центр 5344 в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та свідчення свідків, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 01.06.1997 року є дійсним, не розірваний в установленому законом порядку та не визнаний недійсним.

В період шлюбу сімя ОСОБА_1 набула право власності на автомобіль ВАЗ 111740, 2011 року випуску, ДНЗ ВІ3499 ВК, кузов № ХТА 111740В0129656.

07.11.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, який посвідчувався на відокремленому підрозділі № 11 ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит», за умовами якого ОСОБА_3 купив в ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 111740, 2011 року випуску, ДНЗ ВІ3499 ВК, кузов № ХТА 111740В0129656 за 39000 грн. Однак з невідомих суду причин деякі документи оформлені 2014 роком. ( а.с.50-51).

За правилом ст. 60 СК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наразі, судом встановлено, що спірний автомобіль ВАЗ 111740, 2011 року випуску, ДНЗ ВІ3499 ВК, кузов № ХТА 111740В0129656 відповідач ОСОБА_2 придбав у власність під час перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1, а відтак автомобіль являвся спільним майном подружжя.

Відповідно до статтей 63,65 СК України, чинного на час укладення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оспорюваного договору купівлі-продажу: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до статтей 369, 578 ЦК України: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні визнали, що вони не донесли до відома ОСОБА_1 про укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки ОСОБА_2 проживав на момент укладення договору окремо від дружини та перебував з нею в конфлікті.

Отже, за встановлених судом обставин, спірний автомобіль є цінним майном, яке набуте під час шлюбу і відповідно до вимог статей 60, 63, 65 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Відчуження цінного майна (за договором купівлі-продажу), що є спільною сумісною власністю подружжя, одним із них, без згоди на те іншого подружжя є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.

Наразі, зазначені первісним позивачем обставини, як підстави для позову в частині визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Задоволення первісного позову ОСОБА_1 є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, так як відповідно до правових наслідків недійсності правочину, визначених статтею 216 ЦК України, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину.

Враховуючи, принцип диспозитивності цивільного процесу (ст. 11 ЦПК України) та те, що відповідно до абзацу 3 пункту 7 Постанови ПВСУ № 9 від 06.11.2009 року застосування реституції як наслідок недійсності оспорюваного правочину є правом суду а не обовязком, також враховуючи різницю сум вказаних у договорі купівлі-продажу та свідченнях свідків, складність правовідносин які виникли з приводу оформлення договору купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5, суд не приймає рішення про реституцію в частині повернення коштів ОСОБА_3, що не позбавляє його можливості звернути до суду з окремим позовом.

Суд не застосовує рішення Верховного суду України по справі №6-7цс15 від 08.04.2015 року до спірних правовідносин по даній справі, так як правовідносини по даній справі та справі №6-7цс15 не є подібними та ґрунтуються на різних фактичних обставинах. В справі яка перебувала на розгляді Верховного суду України співвласник майна знала про намір її чоловіка видати довіреність зятю і на її видачу вона погодилась, узгодивши з чоловіком майбутній продаж автомобіля покупцеві, подружжя лише намагається повернути кошти за придбання автомобіля. Навпаки судом встановлено в ході розгляду справи, що ОСОБА_2, укладаючи договір купівлі - продажу автомобіля, який являвся спільним майном подружжя та покупець ОСОБА_3 діяли недобросовісно. Суд приходить до даного переконання з підстав того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 знали один одного тривалий час і були обізнані про сімейний стан кожного. Окрім того суд враховує ініціативу укладення договору, яка могла виходити від сина відповідача ОСОБА_5, який був присутній під час обговорення питання про купівлю-продаж автомобіля та його ціну.

Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 на її користь з відповідачів підлягають стягненню судові витрати по 275 грн. 60 коп. з кожного. (551,20 грн /2= 275,60 грн.)

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 64, 88, 130, 208, 214, 215 ЦПК України та 203,215ЦК України , суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07 листопада 2015 року автомобіля ВАЗ 111740, сірого кольору, 2011 року випуску, ДНЗ ВІ3499 ВК, кузов № ХТА 111740В0129656 укладений на відокремленому підрозділі Товариства з обмеженою відповідальністю «Межрегіональний Брокерський Дім «Фаворит» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про витребування від відповідачів автомобіля ВАЗ 111740, сірого кольору, 2011 року випуску, ДНЗ ВІ3499 ВК, кузов № ХТА 111740В0129656

Стягнути користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3, іден. номер НОМЕР_1, проживаєІНФОРМАЦІЯ_2, буд, 42 та ОСОБА_7, іден. номер НОМЕР_2, проживає, ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені судові витрати по 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або подачі апеляційної скарги в строк, передбачений для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О.А. Городівський