н/п 2/490/1515/2016 Справа № 490/2029/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Шевельовій Я.С.,

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

представника відповідача Головного Управління Казначейської служби України в Миколаївській області - Хмельницького В.С.,

прокурора - Самбір О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області , Державної Казначейської Служби України , Управління Міністерства Внутрішніх справ України ту Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянину внаслідок незаконного засудження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів та просили стягнути з Державної казначейської служби України на користь кожної з них по 200 000 грн. моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

19.02.2013 року Слідчим Управлінням УМВС України було відкрите кримінальне провадження № 0000031 за ознаками ч.3 ст.28, ст.203-2 КК України.

Після відкриття кримінального провадження відносно них стали проводитися оперативно-розшукові заходи.

20.06.2013 року їм було повідомлено про підозру, та 25.06.2013 року обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов*язання.

30.06.2013 року складений обвинувальний акт та спрямований до розгляду до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Вироком Заводсткого районного суду м. Микрлаєва від 11.04.2014 року їх визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28ч.3Ю 2013-2 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

22.01.2015 року Ухвалою Апеляційного Суду Миколаївської області вирок скасовано та провадження закрито через відсутність в їх діяннях вказаного правопорушення.

За такого, позивачі вважали при проведенні слідчих дій вони знаходились в системному стресовому стані, тривалий час доводили свою невинуватість, сам факт притягнення до кримінальної відповідальності принижував їх людську гідність, понизив авторитет серед знайомих та друзів, негативно вплинув на ділову репутацію, порушив відносини з членами сім*ї та родичів.

Зазначене в сукупності свідчить про порушення конституційних прав та свобод позивачів, незаконними діями органів досудового розслідування та суду, їм завдано моральної шкоди, оскільки фактично їм були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при численних допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік життєві звязки, погіршились відносини з оточуючими, вони були позбавлені можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим вимушені звернутися до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, компенсацію якої вони і оцінюють у вказаній сумі.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали.

Представник відповідачів Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача УМВС України в Миколаївській області позов вважала таким, що задоволенню не підлягає за недоказаністю, та просилва про розгляд справи у їх відсутності.

Представник прокуратури вважав позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи із строків знаходження під слідством та судом з 20.06.2013 року. та стягнення моральної шкоди у розмірі мінімальної суми, у відповідності до ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. «.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності представника УМВС України вМиколаївській області.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, спеціаліста та дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження 1-КП/487/16/2014, суд приходить до наступного.

19.02.2013 року Слідчим Управлінням УМВС України було відкрите кримінальне провадження № 0000031 за ознаками ч.3 ст.28, ст.203-2 КК України.

20.06.2013 року їм було повідомлено про підозру, та 25.06.2013 року обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов*язання.

30.06.2013 року складений обвинувальний акт та спрямований до розгляду до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Вироком Заводсткого районного суду м. Миколаєва від 11.04.2014 року їх визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 28ч.3Ю 2013-2 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

22.01.2015 року Ухвалою Апеляційного Суду Миколаївської області вирок скасовано та провадження закрито через відсутність в їх діяннях вказаного правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадських прав і обов"язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Стаття 5 цієї Конвенції гарантує право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

За змістом зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм КПК під час розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо.

Отже тривалість досудового слідства та судового розгляду протягом необмеженого строку може завдати особі певну шкоду: матеріальну та моральну.

Відповідно до -статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч.1, 2, 7ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду.

Пунктами 3 і 5 ч.1 ст.3 цього Закону та п.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які втрачено внаслідок незаконних дій; майна (в тому числі грошів, грошових вкладів і відсотків по них, цінних паперів та відсотків по них, частки у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибутку, який він не отримав відповідно до цієї частки, інших цінностей), конфіскованого або зверненого в доход держави судом, вилученого органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майна, на яке накладено арешт; штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, судових витрат та у вигляді моральної шкоди, у звязку з чим позов в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди, що полягає у витратах на лікування не ґрунтується на законі, а в частині стягнення втраченого заробітку та втраченої вартості арештованого майна позов не доведений належними та допустимими доказами, у звязку з чим задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3,5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно ч.ч. 5,6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року.

Відповідно до ЗУ « Про державний бюджет на 2016 рік « ,установлено з 1 червня 2016 року мінімальну заробітну плату на рівні 1 450 грн.

Визначаючи розмір відшкодування суд враховує обставини справи та вимоги матеріального права.

Так, відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 266/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 2 грудня 2015 року по справі за № 6-2203цс15.

Визначаючи такий розмір компенсації моральної шкоди, колегія враховує конкретні обставини справи, реальні втрати позивачів, ступень та форму вини заподіювача, а також виходить із засад виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Враховуючи те, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої їм внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та перебування під слідством та судом , при визначенні розміру такого відшкодування суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом , а саме . з 20.06.2013 року (адже саме з моменту пред*явлення підозри почалося обмеження їх конституційних прав , в тому числі і щодо свободи пересування ) по 22 січня 2015 року, що складає 19 місяців.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді складає 1450 гривень (1450 грн. х 19 місяців = 27 550 грн.), та враховуючи позбавлення позивачів протягом зазначеного часу можливостей у повному обсязі реалізувати свої звички і бажання, оскільки відносно них був обраний запобіжний захід, приймаючи до уваги психологічні хвилювання протягом тривалого часу внаслідок порушення кримінального провадження відносно них , порушення їх нормальних життєвих зв'язків, оскільки вони значний проміжок часу повинні були витрачати на вжиття заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення, у звязку з чим доходить висновку, що ця сума є достатньою та розумною сумою, що підлягає стягненню на користь позивачів.

При цьому, кошти на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, слід стягнути з державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою.

Здійснення такого безспірного списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна козначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За такого, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати на підставі вимог ст.. 88 ЦПК України слід покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейського рахунку для відшкодування ( компенсації ) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування , органу прокуратури або суду, на користь ОСОБА_1 27 550 грн., на користь ОСОБА_2 27 550 грн.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в строки, та порядку, передбаченому ст.ст. 294-296 ЦПК України.

CУДДЯ Черенкова Н.П.