Номер провадження: 22-ц/785/6366/16
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкування з нею, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї,

в с т а н о в и л а:

25 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 з 19 липня 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_5. З моменту народження до осені 2013 року дитина проживала з ними за адресою: АДРЕСА_1, після стали проживати за адресою його матері ОСОБА_6: АДРЕСА_2, дитина мала коло друзів та з 13 листопада 2015 року син почав відвідувати школу розвитку, у які провадяться зайняття у вівторок та п'ятницю. Приблизно три місяця назад із-за постійних скандалів його дружини у присутності дитини, вони домовилися, що дружина з сином перейде проживати за адресою своєї матері: АДРЕСА_3 й не буде перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною. Однак через деякий час дружина стала перешкоджати йому бачитися та спілкуватися з дитиною, хоча син прихильний до нього. Він вважає, що сину необхідно відвідувати школу розвитку за місцем його проживання.

Посилаючись на ці обставини та на ст. ст. 141, 153, 157, 159 СК України, позивач ОСОБА_7 після остаточного уточнення позову 23 травня 2016 року просив суд зобов'язати відповідачку ОСОБА_4 не перешкоджати йому у здійсненні права участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_8;

встановити місце проживання дитини з матір'ю за адресою: АДРЕСА_3,

визначити способи участі у вихованні дитини: систематичне знаходження з ним за місцем його проживання (АДРЕСА_4) з 18.00 кожного понеділку до 21.00 кожного вівторку, з 18.00 кожної п'ятниці до 21.00 кожної суботи;

світкові дні, дні народження родичів і друзів сина проводити по черзі з одним з батьків або з обома батьками по домовленості (а.с. 2-4, 70-72).

Відповідачка ОСОБА_9 позов визнала частково, проти визначеного позивачем порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином заперечувала й пояснила, що з моменту народження дитина проживає з нею, після припинення спільного проживання у жовтні 2015 року вона за домовленістю привозила дитину до батька, але згодом батько став не повертати сина та налаштовувати сина про неї та її родичів. Після останнього конфлікту з ОСОБА_3 у присутності дитини 30 листопада 2015 року він став зустрічатися з сином у вихідні дні у її присутності. За рекомендаціями лікарів син ОСОБА_10 не відвідує садочок, так як часто хворіє та потребує домашнього догляду. У зв'язку з тим, що син хворіє та потребує лікування, вона категорично заперечує проти довгострокового перебування дитини з батьком, особливо залишення сина на ніч у батька. Вона не заперечує проти спілкування сина з батьком щовівторка та четверга з 17.00 до 20.00 поза місцем проживання батька (а.с. 50-53).

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з'явився, викликався в суд належним чином, але надав висновок Органу опіки та піклування №01-1й1/438 від 23 травня 2016 року щодо спірного питання (а.с. 72-73)

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд зобов'язав відповідачку ОСОБА_4 не чинити перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановив місце проживання дитини ОСОБА_8 разом з матерію ОСОБА_4, встановив спосіб у вихованні та спілкування з дитино ОСОБА_8 наступний: встановив порядок спілкування та побачень позивача з дитиною ОСОБА_8 з сином ОСОБА_8 за місцем його проживання (АДРЕСА_2) кожного вівторка, четверга з 09.00 до 18.00 та кожну першу та третю п'ятниці з 19.00 по 19.00 суботи (першої та третьої) щомісяця; у світкові дні та дні народження батьків (ОСОБА_3 та ОСОБА_4.) - за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, до стабільного покращення стану здоров'я дитини, що буде сприяти як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В решті позову відмовлено (а.с. 122-126).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині встановлення часу та днів находження з дитиною й викласти його в наступній редакції: встановити місця проживання дитини з матір'ю за адресою: АДРЕСА_3, систематичне знаходження дитини з ним за місцем його проживання (АДРЕСА_2) з 18.00 кожного понеділку до 21.00 кожного вівторку, з 18.00 кожної п'ятниці до 21.00 кожної суботи; світкові дні проводити по черзі з одним з батьків, дні народження батьків, родичів проводити з одним з батьків по лінії споріднення; друзів сина з урахуванням з якої сторони надійшло запрошення, мотивуючи тим, що судом в цій частині порушені норми процесуального та матеріального права, а саме, судом не враховано, що в інтересах сина необхідно встановити систематичні зустрічі батька з ним у відсутності матері дитини (а.с. 134-139).

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції змінити та встановити порядок спілкування та побачень позивача з дитиною кожного вівторка та четверга з 17.00 до 20.00 у її присутності, а у святкові дні та дні народження батьків - за попередньою домовленістю з матір'ю, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції в цій частині прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме, судом не враховано, що з урахуванням віку та стану здоров'я дитини необхідно визначити зустрічі з батьком лише у її присутності.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи сповіщена належними чином. 22 вересня 2016 року вона звернулася до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою дитини, але не надала доказів у підтвердженні поважності причини неявки в суд, тому законних підстав для задоволення клопотання немає.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку її неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарги позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4, заслухавши пояснення на апеляцію позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін у справі задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитинним від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, в всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений СК України.

Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, Зобов'язаний браги участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування; зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною, та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 19 липня 2012 року, який рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2016 року розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_8 (а.с. 54).

Після припинення сімейних відносин у жовтні 2015 року сторони у справі стали проживати окремо, син ОСОБА_8 залишився проживати з матір'ю ОСОБА_4 у квартирі матері відповідачки за адресою: АДРЕСА_5, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, вимушена періодично працювати.

Позивач ОСОБА_3 проживає у своєї матері за адресою: АДРЕСА_6 тимчасово не працевлаштований.

За свідченнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, допитаних судом за ініціативою позивача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, допитаних судом за ініціативою відповідачки ОСОБА_4, сторони у справі є добрими батьками, люблять сина та приймають участь у його вихованні.

Між батьками існують напружені стосунки й вони не можуть дійти згоди щодо способу та порядку спілкування з дитиною та її виховання, позивач вказує, що з моменту окремого проживання він неодноразово звертався до ОСОБА_4 з проханням встановити порядку його участі у вихованні і спілкування з сином, але відповідачка відмовляла йому у цьому, тому з метою врегулювання цього спору він вимушений був звернутись до органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно листа Служби у справах дітей Одеської міської ради «Про можливість визначення способів участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 року» від 05 квітня 2016 року №3674/1 вважається можливим визначити способи участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином щовівторка з 15.00 до 18.00, щочетверга з 11.00 до 14.00, а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків у присутності матері (а.с. 108).

Висновком Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про визначення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 23 травня 2016 року №01-11/438, зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати зустрічам і спілкування батька ОСОБА_3 з його малолітнім сином ОСОБА_8 та визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_8 шляхом встановлення систематичних зустрічних батька з дитиною щовівторка, щоп'ятниці та щонеділі з 09.00 до 18.00 години, а також у світкові дні та дні народження за попередньою домовленістю батьків (а.с. 72-73).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що батьки мають рівні права на учать у вихованні малолітнього сина, той з батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, враховував інтереси батька, який бажає бачити сина якомога більше, приймати безпосередньо та активну участь у його вихованні, спілкуватися з ним, те, що батько проживає на достатньої відстані від місця проживання дитини, а тому має обмежені можливості для визначення власного вільного часу для спілкування з дитиною, а також вік дитини, стан його здоров'я та обумовлених цим особливостей режиму дня, який має забезпечити здоровий розвиток дитини, та встановив порядок зустрічей дитини з батьком, який сприяє найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Посилання позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині встановлення часу та днів зустрічей з дитиною й викладення його в наступній редакції: встановити місця проживання дитини з матір'ю за адресою: АДРЕСА_3, систематичне знаходження дитини з ним за місцем його проживання (АДРЕСА_2) з 18.00 кожного понеділку до 21.00 кожного вівторку, з 18.00 кожної п'ятниці до 21.00 кожної суботи; світкові дні проводити по черзі з одним з батьків, дні народження батьків, родичів проводити з одним з батьків по лінії споріднення; друзів сина з урахуванням з якої сторони надійшло запрошення, оскільки судом не враховано, що в інтересах сина необхідно встановити систематичні зустрічі батька з ним у відсутності матері дитини, не приймаються до уваги за таких підстав.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право, зокрема, бабусі на спілкування з онуком та право приймати участь у його вихованні. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України).

І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, і ому і батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки га піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків (а також бабусі) у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивачів з дитиною виключно за домовленістю з відповідачкою, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

У пункті 24 постанови №16 Пленуму «Про застосування судами деяких норм права Кодексу про шлюб та сімю України» від 12 червня 1998 року Верховний Суд України розянив, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із встановленої ст.59 КпШС рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд може взяти до уваги й бажання дитини, яка досягла 10 років, хоча воно не є обов'язковим для нього.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Верховного Суду України, з'ясовуючи конкретні обставини справи, що мають значення для справи, та наявні у справі докази, яким суд дав оцінку згідно із вимогами ст. 212 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цього спору правильно врахував інтереси батька, вік і стан здоров'я дитини, прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків та визначив такий порядок спілкування з дитиною та її виховання, яким забезпечив баланс між правом батька на особисте спілкування з дитиною та її інтересами й вважає, що це спілкування не буде перешкоджати нормальному вихованню дитини.

Твердження відповідачки ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні та встановлення порядку спілкування та побачень позивача з дитиною кожного вівторка та четверга з 17.00 до 20.00 у її присутності, а у святкові дні та дні народження батьків - за попередньою домовленістю з матір'ю, оскільки судом не враховано, що з урахуванням віку та стану здоров'я дитини необхідно визначити зустрічі з батьком лише у її присутності, не приймаються до уваги за таких підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначивши спосіб участі позивача у вихованні його малолітнього сина, правильно визначив характер відносин між сторонами, та дійшов вірного висновку про те, що в інтересах дитини зустрічі батька з сином слід проводити у відсутності матері дитини, враховуючи конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, з метою уникнення суперечок між батьками в присутності дитини, з метою застосування належного психоемоційного стану дитини. Крім того, відповідачем не було надано доказів про наявність у дитини захворювань, які б унеможливили його зустрічі з батьком у відсутності матері.

Не приймаються до уваги й доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, яких вона характеризує позивача ОСОБА_3 негативно, оскільки вони також є недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Суд роз'ясняє ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що жодні права та обов'язки їх за цим рішенням не можуть розумітися та використовуватися на шкоду дитини.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький