Справа № 369/9799/15-ц Головуючий у І інстанції Медвідь Н. О.
Провадження № 22-ц/780/907/16 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 33 05.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст. 1188 ЦК України та просив стягнути з позивача на його користь 116 399, 15 грн майнової шкоди, 30 000 грн моральної шкоди та суму судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 лютого 2015 року о 19 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Щербакова, відповідач - ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої ситуації, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «КIA», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України вищезазначеної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження.

Згідно із висновком товарознавчої експертизи, вартість відновлюваного ремонту КТЗ становить - 150 184, 48 грн, величина втрати товарної вартості становить - 16 214,67 грн. Страхова компанія у якій була застрахована відповідальність відповідача відшкодувала позивачу 50 000 грн, тому решту завданих матеріальних збитків, що становить 116 399,15 грн позивач просив стягнути з відповідача у справі у судовому порядку.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 116 399,15 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн на відшкодування моральної шкоди, 1475,70 грн сплаченого позивачем судового збору.

Також стягнуто з відповідача на користь держави 906,29 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, обґрунтовуючи тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

При апеляційному розгляді вказаної справи, представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши рішення в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 116 399,15 грн та сум судового збору.

Позивач ОСОБА_3 та його представник при апеляційному розгляді заперечив щодо обґрунтованості апеляційної скарги ОСОБА_2 та просив її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, сторін у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних обставин.

Так, судом першої інстанції при розгляді вказаної справи було встановлено, що 26 лютого 2015 року о 19 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Щербакова, відповідач - ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої ситуації, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «КIA», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності, спричинивши тим самим пошкодження майна позивача ОСОБА_3 чим завдав майнової та моральної шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Київ від 30 березня 2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України вищезазначеної ДТП. (а.с.5)

Також судом встановлено, що страховою компанією відповідача ОСОБА_2, відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі ліміту відповідальності 50000 грн. Вказані обставини сторонами визнанні та не заперечуються.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення суми матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що реальними збитками суми відшкодування шкоди являється сума, визначена в Акті №23/03/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого КТЗ від 05 березня 2015 року.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині помилковим, не обґрунтованим і таким, що підлягає зміні з наступних підстав.

Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), тому економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-49цс14 від 04 червня 2014 року.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів вказаної справи, позивачем надано до суду Акт виконання робіт по ремонту дорожньо-транспортного засобу та його складових частин KIA Rio 1.6B, д.н.з. № НОМЕР_3 від 31.03.2015 р. із розрахунковою сумою 67 809,71 грн та квитанцію на його оплату (53-55), а також товарні чеки на придбання запасних частин необхідних для відновлення пошкодження автомобіля КІА RIO на суму 75850 грн. (а.с.51-52).

З врахування положення ст. 1192 ЦК України та наданих позивачем доказів, які підтверджують факт понесення ОСОБА_3 реальних матеріальних витрат в розмірі 143659,71 грн. (67809,71 + 75850) на відновлення технічного стану пошкодженого автомобіля, а також виходячи з того що відновлення технічного стану автомобіля потребувало не тільки заміни пошкоджених частин на нові, а потребувало виконання технічних робіт по відновленню пошкоджених частин шляхом усунення перекосу, нанесення герметику, фарбування та полірування кузовних частин автомобіля, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і величина втрати товарної вартості КТЗ, яка складає згідно Звіту №23/03/15 від 05.03.2015 року 16214,67 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що загальний розмір спричиненої ОСОБА_2 матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_3 становить 159874,38 грн. (143659,71 +16214,67), та з врахування страхової виплати в розмірі 50000 грн, не відшкодований розмір спричиненої матеріальної шкоди становить 109 874,38 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача 1098,74 грн.

В частині стягнення суми моральної шкоди сторонами рішення не оскаржується, отже колегія суддів вважає за необхідне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року в цій частині залишити без змін.

Доводи апелянта щодо неналежності наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на придбання запасних частин до автомобіля, а саме товарних чеків від 20 квітня 2015 року, не може бути прийнято колегією суддів, як підстава для відмови у позові у цій частині оскільки дані доводи не підтверджені відповідними доказами (чи то експертизою, чи то висновком авто технічного дослідження про невідповідність їх автомобілю чи по кількості, чи по відповідності комплектації).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року змінити в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат, стягнувши з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 прож. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 109874,38 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1098,74 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв