Ухвала

іменем україни

01 вересня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У 2015 році ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 778 432 грн 25 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем має спільну дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Вказала, що на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2003 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на дитину. Посилаючись на те, що зобов'язання зі сплати аліментів відповідач виконує несвоєчасно та не в повному розмірі, у зв'язку з чим у період з січня 2007 року по травень 2014 року та з липня 2015 року по жовтень 2015 року виникла заборгованість, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 217 грн 98 коп. пені за несплату аліментів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суду на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін та обрахував розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача за прострочення сплати аліментів у визначений судом період, виходячи з вимог ст. 196 СК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно врахував правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах № 6‑81цс13 від 11 вересня 2013 року та № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення апеляційного суду. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення аліментів.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова