Справа № 460/135/15 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/2424/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району Львівської області та ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району Львівської області та ОСОБА_3, з участю третіх осіб відділу Держгеокадастру у Яворівському районі, про скасування рішень та свідоцтва про право власності на земельну ділянку,-

встановила:

В січні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району Львівської області та ОСОБА_3, з участю третьої особи відділу Держгеокадастру у Яворівському районі, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила: визнати недійсним рішення XXV сесії VI скликання від 31 липня 2014 року №1016 ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району Львівської області про затвердження акта від 24.06.2014 року по узгодженню меж земельної ділянки в селі Залужжя. суміжної із землекористувачем ОСОБА_5 та надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0956 га в селі Залужжя, вул. Вербицького, 100 для видачі права власності; визнати недійсним рішення XXVI сесії VI скликання від 11 листопада 2014 року № 1056 ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району Львівської області про затвердження проекту землеустрою щодо підготовки та видачі правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0956 га в селі Залужжя, Яворівського району Львівської області гр. ОСОБА_3 та передачу у власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0956 га з кадастровим номером :12:007:0043 в межах населеного пункту села Залужжя Яворівського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства; скасувати Свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0956 га в с. Залужжя Яворівського району Львівської області, кадастровий номер :12:007:0043, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, індексний номер Свідоцтва 29902215, видане 24.11.2014 р. та скасувати його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 58 (а.с. 3-7, 90-91).

В обґрунтування вимог покликається на те, що після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 28.06.2013 року, відкрилася спадщина за заповітом, яким вона заповіла все своє майно позивачці. З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулася до нотаріуса, однак через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендовано звернутися до суду. За її позовною заявою та зустрічним позовом ОСОБА_7, як спадкоємця на обовязкову частку, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04.12.2014 року за нею визнано право власності на 9/10 частини спадкового будинковолодіння № 102 по вул.Вербицького в с. Залужжя Яворівського району. Цим же рішенням за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/10 частини цього будинковолодіння, а також відмовлено в позовній вимозі про виключення з технічного паспорту та зі складу спадкового майна сарая під літ. «Г» вартістю 8031,00 грн. Під час судового розгляду вищевказаної цивільної справи земельно-узгоджувальною комісією ОСОБА_4 сільської ради складено 24.06.2014 року акт про узгодження меж земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3, за яким останньому відійшла земельна ділянка, на якій зведена господарська споруда (сарай). Даний акт затверджено оскаржуваним рішенням сільської ради та надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0956 га для ведення особистого селянського господарства. Оскаржуваним рішенням № 1056 від 11.11.2014 року ОСОБА_4 сільська рада затвердила проект землеустрою та передала у власність відповідачу ОСОБА_3 цю земельну ділянку, на якій знаходиться господарська споруда (сарай), яка входить до складу спадщини. Про ці обставини вона повідомляла земельно-узгоджувальну комісію, однак її заяви не були взяті до уваги. Просила позов задовольнити.

В червні 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 сільської ради та ОСОБА_5 про виключення господарських будівель зі складу садибного житлового будинку та визнання права власності на них (а.с. 114).

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 16.06.2015 року в задоволенні клопотання про прийняття до спільного розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 122-123).

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.02.2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення ОСОБА_4 сільської ради № 1016 від 31.07.2014 року «Про затвердження акту по узгодженню меж земельної ділянки від 24.06.2014 року і надання дозволу гр. ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та видачі права власності».

Визнано незаконним та скасовано рішення ОСОБА_4 сільської ради № 1056 від 11.11.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо підготовки та видачі правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в с. Залужжя гр.ОСОБА_3».

Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 0,0956 га в с. Залужжя Яворівського району Львівської області, кадастровий номер :12:007:0043, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на імя ОСОБА_3, виданого 24.11.2014 року, індексний номер 29902215.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0956 га в с. Залужжя Яворівського району Львівської області, кадастровий номер :12:007:0043, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка була проведена 24.11.2014 року Реєстраційною службою Яворівського районного управління юстиції Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_4 сільської ради на користь ОСОБА_5 121 грн. 80 коп. витрат по оплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 121 грн. 80 коп. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_4 сільська рада Яворівського району Львівської області та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 сільська рада Яворівського району покликається на те, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, які судом не зясовані у повному обсязі.

Звертає увагу, що суд не з»ясував цільове призначення земельних ділянок, на яких розташоване домоволодіння № 102 по вул. Вербицького в с. Залужжя та земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_3, на якій розташовані господарські споруди, не дослідив матеріали містобудівної документації щодо приналежності спірних господарських будівель до домоволодіння № 102 по вул. Вербицького в с. Залужжя.

Земельна ділянка площею 0,1000 га надана ОСОБА_8 рішенням виконавчого комітету Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 5 липня 1979 року № 224 під забудову житлового будинку та допоміжних будівель, відтак відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, при цьому в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 в с. Залужжя на території ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства є довідка про правовий статус земельної ділянки, видана відділом Держземагентства в Яворівському районі Львівської області від 10.10.2014 № 8050. Відповідно до зазначеної довідки земельна ділянка площею 0,0956 га, що відводилась гр. ОСОБА_3, відноситься до земель сільськогосподарського призначення та ніколи не була складовою частиною земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння та межує по межі A-Б з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (житлової та громадської забудови). Ці дві ділянки розмежовані парканом, встановленим ОСОБА_5

Згідно по господарських книг 1996-2000 p.p. та 2001-2005 p.p., з старого домоволодіння №168 виділено нове домоволодіння № 169, а земельна ділянка виділена ОСОБА_8 під забудову житлового будинку поділена пополам та виготовлений новий проект забудови земельної ділянки. Зазначеною містобудівною документацією зафіксовано, що новозбудований будинок розташований на відстані 38 метрів від межі, де розташований старий деревяний будинок, на місці де планувалось будівництво сараю та вбиральні.

При технічній інвентаризації, яку замовляла ОСОБА_5, поза увагою посадових осіб, що проводили інвентаризацію залишились сарай, що розташований на земельній ділянці сільськогосподарського призначення і яким користується сімя позивача та навіс, що розташований поряд з спірним сараєм на земельній ділянці сільськогосподарського призначення і яким користується відповідач - ОСОБА_3

Таким чином, господарські споруди сарай і вбиральня, які використовуються ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства та розташовані на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, ніколи не були складовою частиною домогосподарства №102 по вул. Вербицького в с. Залужжя, що підтвердили також і допитані свідки.

Крім цього, згідно ОСОБА_2 узгодження меж земельної ділянки від 24.06.2014 року комісією встановлено, що ОСОБА_5 не заперечувала, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 та її земельної ділянки визначені ними за взаємною згодою і межі її земельної ділянки заявником не порушені.

В рішенні Яворівського районного суду від 04.12.2014 року по справі №460/3551/13-ц приналежність господарських споруд сараю «Г» і вбиральні «Д» до домогосподарства по вул.Вербицького, 102 у с. Залужжя Яворівського району Львівської області Львівської області не досліджувалось, тому суд у цій частині прийшов помилкових висновків.

Вважає, що суд необґрунтовано прийшов висновку про те, що лише у власності відповідача ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка, на якій знаходиться сарай під літ. «Г», власником якого, на час набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, являється лише позивач ОСОБА_5, оскільки на момент прийняття ОСОБА_4 сільською радою відповідних рішень ОСОБА_5 не була власником домоволодіння № 102 в с. Залужжя, а право останньої визнано лише 04.12.2014 року без врахування права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що порушує його право власності, а при його ухваленні судом не взято до уваги ряд суттєвих обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

Звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_5 на час винесення оскаржуваних рішень ОСОБА_4 сільською радою не мала права власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_6, що визнає сама позивач та на час роботи земельно-узгоджувальної комісії не була суміжним землекористувачем по відношенні до нього.

Крім цього, позивач не заперечувала те, що впродовж останніх років ОСОБА_3 користується всіма спорудами та підсобними приміщеннями, які розміщені на земельній ділянці, щодо узгодження меж якої виник спір та не подала комісії жодних документів, які підтверджують її право власності на споруди чи приміщення, однак надаючи оцінку акту земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_4 сільської ради від 24.06.2014 року, суд допустив помилку.

На думку апелянта, ОСОБА_4 сільська рада приймаючи рішення № 1016 від 31.07.2014 року та рішення № 1056 від 11.11.2014 року, діяла в межах своєї компетенції та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_4 сільської ради підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційні скарги заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із участю в іншому судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що господарська споруда - сарай під літ. «Г» відноситься до будинковолодіння № 102 по вул. Вербицького в с.Залужжя Яворівського району Львівської області, дана господарська будівля знаходиться на частині земельної ділянки, яка на підставі оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування передана у власність відповідачу ОСОБА_3, при прийнятті оскаржуваних рішень ОСОБА_4 сільська рада не дотрималася визначеного законом порядку вирішення земельного спору, без врахування усіх обставин, які мали значення, для прийняття оскаржуваних рішень, з порушенням законних прав позивача ОСОБА_5 як співвласника будинковолодіння на приватизацію спірної земельної ділянки.

Крім цього, місцевий суд врахував те, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04.12.2014 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_5 право власності на 9/10 частини спадкового будинковолодіння № 102 по вул. Вербицького в с.Залужжя Яворівського району, а за ОСОБА_7, як спадкоємцем обовязкової частки в спадщині після смерті матері, визнано право власності на 1/10 частини цього будинковолодіння, а також відмовлено в позовній вимозі про виключення з технічного паспорту та зі складу спадкового майна сарай під літ. «Г» вартістю 8031,00 грн.

Враховуючи наведені вимоги закону та матеріали справи колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права та дослідженим доказам, а тому підстави для його скасування відсутні.

Судом встановлено, що будинковолодіння № 100 по вул. Вербицького в с. Залужжя Яворівського району Львівської області відносилося до майна колгоспного двору, головою якого був батько сторін ОСОБА_8.

На підставі рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради № 4 від 19.02.1979 року, яке було затверджене рішенням виконкому Яворівської міської ради № 224 від 05.07.1979 року, ОСОБА_8 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку і допоміжних будівель за типовим проектом на земельній ділянці площею 0,10 га на місці існуючого будинковолодіння, з наступним розібранням старих будівель, що підтверджується і проектом забудови земельної ділянки ОСОБА_8 (а.с. 31, 138-141).

З матеріалів справи вбачається і це ствердили сторони, що забудовник ОСОБА_8 під час проведення будівництва нового житлового будинку та господарських будівель порушив проект забудови, зокрема будівництво будинку та господарських будівель зміщено, старі будівлі після будівництва не розібрані.

Після смерті ОСОБА_8, який помер 11 жовтня 1996 року, в даному господарстві наявні старий житловий будинок з існуючими господарськими будівлями та новозбудований житловий будинок з новозбудованими господарськими будівлями та спорудами (літня кухня, гараж, сарай, вбиральня).

В подальшому, за згодою всіх членів даного господарства, існуюче господарство поділено на два господарства, з присвоєнням господарству, до складу якого відійшли старий житловий будинок з існуючими господарськими будівлями, особового № 168 (поштова адреса вул. Вербицького, 100), та з присвоєнням господарству, до складу якого відійшли новозбудований житловий будинок з господарськими будівлями, особового № 169 (поштова адреса вул. Вербицького, 102).

Відповідно до довідки ОСОБА_4 сільської ради № 3403 від 10.09.2013 року будинковолодіння № 102 по вул. Вербицького в с. Залужжя рахувалося за ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_6, яка померла 28 червня 2013 року, відкрилася спадщина за заповітом, яким вона все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_5 (а.с. 41-42). Заповіт не змінювався і не відмінявся.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04.12.2014 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_5 право власності на 9/10 частини спадкового будинковолодіння № 102 по вул. Вербицького в с. Залужжя Яворівського району.

Визнано за ОСОБА_7, як спадкоємцем обовязкової частки в спадщині після смерті матері, право власності на 1/10 частини цього будинковолодіння.

Відмовлено в позовній вимозі про виключення з технічного паспорту та зі складу спадкового майна сарай під літ. «Г» вартістю 8031,00 грн.

Матеріалами справи та технічним паспортом на спірне будинковолодіння стверджується, що сарай під літ. «Г» площею 54 кв.м. віднесено як господарська споруда до житлового будинку № 102 по вул. Вербицького в с. Залужжя Яворівського району Львівської області (а.с. 26-29).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про критичну оцінку тверджень відповідача ОСОБА_3 щодо належності спірного сараю до його будинковолодіння, у звязку з будівництвом такого спільно з його з батьком і постійним користуванням у відповідний спосіб таким, оскільки допомога забудівнику ОСОБА_8 (батьку відповідача) у будівництві господарської будівлі не може породжувати у відповідача права власності на таку будівлю.

На зазначене звернуто увагу у розясненнях, наданих у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року з наступними змінами, де зазначено, що члени сімї власника житлового будинку, якщо вони приймали участь у будівництві підсобних приміщень (сараю), вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якшо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Крім цього, судом встановлено, що згідно даних технічного паспорту на житловий будинок № 100 по вул. Вербицького в с. Залужжя Яворівського району Львівської області власника ОСОБА_3, до господарства належать житловий будинок А-1, літня кухня Б, погріб В, вбиральня Г, колодязь та огорожа (а.с. 82-84).

При цьому, під час проведення технічної інвентаризації та оформлення права власності ОСОБА_3 жодним чином не вказував і не претендував на спірний сарай під літ. «Г», а у поданій 06.05.2015 року до Яворівського районного суду Львівської області позовній заяві про поділ в натурі частини житлового будинку у визначених межах, відповідач визнає, що до спірного будинку № 102 по вул. Вербицького в с. Залужжя Яворівського району Львівської області, серед інших господарських споруд, належить сарай під літ. «Г» (а.с. 104-105).

В свою чергу, 24.06.2014 року земельно-узгоджувальна комісія ОСОБА_4 сільської ради склала акт узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3, яким погодила межі земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0956 га. по вул. Вербицького, 100 у м. Залужжя, Яворівського району без погодження ОСОБА_5

Комісія виходила з того, що ОСОБА_5 не надала комісії жодних документів, які підтверджують її право на споруди чи приміщення, що знаходяться на земельній ділянці, щодо узгодження меж якої виник спір.

Оскаржуваним рішенням № 1016 від 31.07.2014 року ОСОБА_4 сільська рада затвердила вищезазначений акт та надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0956 га для ведення особистого селянського господарства, а рішенням № 1056 від 11.11.2014 року ОСОБА_4 сільська рада затвердила замовлений ОСОБА_3 проект землеустрою земельної ділянки площею 0,0956 га для ведення особистого селянського господарства та передала дану земельну ділянку у власність ОСОБА_10 (а.с. 13, 17, 18).

На підставі затвердженого проекту землеустрою та рішення ОСОБА_4 сільської ради, відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності від 24.11.2014 року на дану земельну ділянку та зареєстрував його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з присвоєнням реєстраційного номера 58 (а.с. 61-62).

За таких обставин, лише у власності відповідача ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка, на якій знаходиться сарай під літ. «Г», право власності на який, на час набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, набула одноосібно позивач ОСОБА_5

Згідно із вимогами ч. 2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, набувши право власності на будинковолодіння № 102 по вул. Вербицького в с. Залужжя, Яваорівського району разом із господарськими будівлями, в тому числі сараєм під літ. Г, позивач ОСОБА_5 набула і право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці об»єкти.

В свою чергу, відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта

Як розяснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. № 7 розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що оскільки оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування прийняті з порушенням відповідного порядку, при цьому зачіпають права та інтереси позивача ОСОБА_5, відтак підлягають скасуванню в судовому порядку, що має наслідком визнання недійсним та скасування правовстановлюючих документів, як таких що прийняті на їх підставі.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 сільської ради Яворівського району Львівської області та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_11