Справа № 502/1756/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Кітреску О. М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1,

ОСОБА_2

до

Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності будинку та

визнання права власності на спадщину

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадщину в обґрунтування якого зазначили, що позивач ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком, - ОСОБА_3 володіли на праві спільної власності житловим будинком, що розташований за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал № 73, будівництво якого проводилось на підставі рішення виконкому про дозвіл на відповідне будівництво від 12.04.1984 року. 01.04.1997 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини відповідного будинку. Заповіту щодо належного йому майна ОСОБА_3 не залишив і спадщину, яка відкрилась після його смерті, прийняв його син позивач ОСОБА_2, який після смерті батька ніс всі витрати по утриманню будинку, проводив його ремонт, сплачував комунальні платежі, обробляв відповідну земельну ділянку. ОСОБА_1 в той час мешкала у своїх батьків за адресою: м. Вилкове, вул. Пугачова, 12. ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову з посиланням на те, що згідно вимог діючого законодавства у разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності якого проведена не була і правовстановлюючий документ на нього відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкодавця) повинно вирішуватись у судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_1 не заперечує проти прийняття відповідної спадщини ОСОБА_2 та сама не може отримати правовстановлюючий документ на належну їй частину спірного будинку в звязку з тим, що інший його співвласник помер, позивачі просили суд:

1/ Встановити факт належності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної власності по ? частині кожному

-житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв.м., з них житловою площею 62,0 кв.м., який складається з: 2-х коридорів № 1, 3, 4-х житлових кімнат № № 2, 6, 7, 8, кухні № 4 та топічної № 5;

-господарських будівель: літніх кухонь літ. «Б» та «Г», сараїв літ «В» та «Д», навісу літ. «Е», убиральні літ «Ж»;

-надвірних споруд: огорожі № № 1, 2, 3 та замощення № І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 890,0 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал № 73.

2/ Визнати за ОСОБА_1 право власності на підставі приватної власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв.м., з них житловою площею 62,0 кв.м., який складається з: 2-х коридорів № 1, 3, 4-х житлових кімнат № № 2, 6, 7, 8, кухні № 4 та топічної № 5;

-господарських будівель: літніх кухонь літ. «Б» та «Г», сараїв літ «В» та «Д», навісу літ. «Е», убиральні літ «Ж»;

-надвірних споруд: огорожі № № 1, 2, 3 та замощення № І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 890,0 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал № 73.

3/ Визнати за ОСОБА_2 право власності за спадщиною за законом після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 01.04.1997 року, на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв.м., з них житловою площею 62,0 кв.м., який складається з: 2-х коридорів № 1, 3, 4-х житлових кімнат № № 2, 6, 7, 8, кухні № 4 та топічної № 5;

-господарських будівель: літніх кухонь літ. «Б» та «Г», сараїв літ «В» та «Д», навісу літ. «Е», убиральні літ «Ж»;

-надвірних споруд: огорожі № № 1, 2, 3 та замощення № І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 890,0 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал № 73.

Після відкриття провадження у справі позивачами 01.09.2016 року було надано заяви, відповідно до якої вони підтримала позовні вимоги та просили розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_4, в судове засідання не прибув, надав заяву про згоду з позовом та розгляд справи без його участі.

На підставі письмових заяв позивачів та представника відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з паспортів позивачів, їх місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 6-8/.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 27.01.2016 року КП КРР «районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок, розміщений за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Білгородський канал, 73, в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв.м., з них житловою площею 62,0 кв.м., який складається з: 2-х коридорів № 1, 3, 4-х житлових кімнат № № 2, 6, 7, 8, кухні № 4 та топічної № 5;господарських будівель: літніх кухонь літ. «Б» та «Г», сараїв літ «В» та «Д», навісу літ. «Е», убиральні літ «Ж»; надвірних споруд: огорожі № № 1, 2, 3 та замощення № І, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 890,0 кв.м. /а.с. 9-11/.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради народних депутатів Одеської області за № 70 від 12.04.1984 року та відповідного Зобовязання, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку в м. Вилкове по вулиці Білгородський канал 73 /а.с. 12-13/.

Як вбачається з листа КП КРР «Районне бюро технічної інвентаризації» від 08.02.2016 року № 39, за даними реєстрації КП КРР «РБТІ» станом на 31.12.12 р. право власності на житловий будинок № 73, розташований за адресою: м. Вилкове Кілійського району по вул. Білгородський канал, не зареєстровано /а.с. 14/.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 399928, виданого 7 лютого 1978 року виконкомом міськради народних депутатів м. Вилкове, актовий запис № 18, після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5, дружині присвоєне прізвище «Столянова» /а.с. 16/.

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД № 454551, виданого 07.03.1979 року виконкомом міськради народних депутатів м. Вилкове, актовий запис № 44, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 записано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /а.с. 17/.

Як зазначено в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 262877, виданому 02.04.1997 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 46, ОСОБА_3 помер 01.04.1997 року /а.с. 18/.

Як вбачається з листа від 23.06.2016 р. № 274/01-16 та ОСОБА_6 зі спадкового реєстру № 44257959, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_7 на підставі звернення ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 розяснив, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку /а.с. 19-20/.

Як вбачається з довідки, виданої 25.07.2016 року виконавчим комітетом Вилківської міської ради за № 875/02-20, ОСОБА_8, яка померла 13.04.2007 року, на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3; з нею проживала за вказаною адресою її донька ОСОБА_1 /а.с. 21/.

Як зазначено в листі Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 23.08.2016 року № 1424/01-16 - після померлого 01 квітня 1997 року ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1986 році.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Крім цього, як зазначено в п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 р., - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, положення ЦК України щодо виникнення права власності на відповідний будинок лише після державної реєстрації, на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР /який діяв на час проведення будівництва нерухомого майна з приводу якого заявлені позовні вимоги/ - майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки нерухоме майно було побудовано спадкодавцем в період перебування у шлюбі з позивачем, згідно положень ст. 22 КпШС України, який діяв на момент проведення будівництва, на вказане майно розповсюджуються відповідні положення ст. 112 ЦК УРСР.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, спірний житловий будинок який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, на праві спільної сумісної власності належав подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Стосовно позовних вимог про спадкування суд виходить з наступного:

Як вбачається зі змісту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - відносини спадкування регулюються правилами відповідного ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_3 помер 01.04.1997 року, до правовідносин щодо спадкування після його смерті підлягають застосуванню положення ЦК УРСР.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З наданих доказів судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв його син, тобто позивач ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, який проживаючи разом зі спадкодавцем вступив у володіння спадковим майном та подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_1 спадщину не прийняла, оскільки проживала за іншою адресою, таким чином не вступила у володіння або управління спадковим майном і державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини не подавала.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судом встановлено, що в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач ОСОБА_2 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, а позивач ОСОБА_1 оформити правовстановлюючий документ на належну їй частину у спільному майні, в звязку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 112, 529, 549 ЦК УРСР, ст. 22 КпШС України .Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності:

-житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв.м., з них житловою площею 62,0 кв.м., який складається з: 2-х коридорів № 1, 3, 4-х житлових кімнат № № 2, 6, 7, 8, кухні № 4 та топічної № 5;

-господарських будівель: літніх кухонь літ. «Б» та «Г», сараїв літ «В» та «Д», навісу літ. «Е», убиральні літ «Ж»;

-надвірних споруд: огорожі № № 1, 2, 3 та замощення № І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 890,0 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал № 73.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами як частку у праві спільної сумісної власності подружжя, який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв.м., з них житловою площею 62,0 кв.м., який складається з: 2-х коридорів № 1, 3, 4-х житлових кімнат № № 2, 6, 7, 8, кухні № 4 та топічної № 5;

-господарських будівель: літніх кухонь літ. «Б» та «Г», сараїв літ «В» та «Д», навісу літ. «Е», убиральні літ «Ж»;

-надвірних споруд: огорожі № № 1, 2, 3 та замощення № І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 890,0 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал № 73.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, право власності за спадщиною за законом після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 01.04.1997 року, на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв.м., з них житловою площею 62,0 кв.м., який складається з: 2-х коридорів № 1, 3, 4-х житлових кімнат № № 2, 6, 7, 8, кухні № 4 та топічної № 5;

-господарських будівель: літніх кухонь літ. «Б» та «Г», сараїв літ «В» та «Д», навісу літ. «Е», убиральні літ «Ж»;

-надвірних споруд: огорожі № № 1, 2, 3 та замощення № І,

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 890,0 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Білгородський канал № 73.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9