У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року товариствоз обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 5 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав відповідачці грошові кошти у розмірі 15 009 доларів США на строк до 4 лютого 2014 року зі сплатою 9,5 % річних.

Позивач указував про те, що 17 грудня 2012 року на підставі договору відступлення права вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк» відступило, а він прийняв права вимоги по усім кредитним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором від 5 лютого 2007 року, укладеним з відповідачем.

Відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, на вимоги не реагувала, унаслідок чого станом на 6 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 46 035 доларів 74 центи США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 884 489 грн 87 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 936 доларів 92 центи США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 293 347 грн 46 коп., заборгованості по процентам у розмірі 17 753 долари 72 центи США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 373 684 грн 33 коп., пені у розмірі 14 345 доларів 10 центів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 217 458 грн 08 коп.

З урахуванням наведеного ТОВ «Кредитні ініціативи»просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 46 035 доларів 74 центи США.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 8 лютого 2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за відсотками у розмірі 145 957 грн 68 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка порушила умови кредитного договору, проте судовими рішеннями частково борг стягнуто, а тому за кредитним договором з відповідачки підлягають стягненню нараховані відсотки за різницею вже стягнутих судовими рішеннями від 6 серпня 2009 року та від 17 липня 2013 року. Також суд застосував положення про позовну давність.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи», виходив із того, що відсутні відомості, а позивачем не надано доказів щодо ініціювання реалізації предмета застави на підставі судового рішення від 6 серпня 2009 року, яким звернуто стягнення на заставу, автомобіль. Також, відсутня інформація про відкриття виконавчого провадження із реалізації предмета застави, інформація про погашення заборгованості за рахунок коштів від реалізації предмету застави, що позбавляє можливості перевірити правильність визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 5 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк», та ОСОБА_3. укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15 009 доларів США на строк до 4 лютого 2014 року зі сплатою 9,5 % річних.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 6 серпня 2009 року, що набрало законної сили, позов Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) до ОСОБА_4задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) заборгованість за кредитним договором від 5 лютого 2007 року у розмірі 127 189 грн 91 коп., звернуто стягнення на предмет застави автомобіль «DADI BDD 1023 SY» номерний знак НОМЕР_1.

17 грудня 2012 року на підставі договору відступлення права вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи»прийняло права вимоги по усім кредитним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором від 5 лютого 2007 року, укладеним з відповідачкою.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2013 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 5 лютого 2007 року у розмірі 180 800 грн 62 коп. відмовлено.

Відповідно до розрахунку ТОВ «Кредитні ініціативи»заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 5 лютого 2007 року, станом на 6 січня 2014 року та 6 червня 2015 року складає 46 035 доларів 74 центи США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 884 489 грн 87 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 936 доларів 92 центи США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 293 347 грн 46 коп., заборгованості по процентам у розмірі 17 753 долари 72 центи США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 373 684 грн 33 коп., пені у розмірі 14 345 доларів 10 центів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 217 458 грн 08 коп.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду й відмовляючи у задоволенні позову, не звернув уваги на таке.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У ч. 1 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у п. 2.2 кредитного договору зазначено, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 9,5 % річних; у п. 3.2 кредитного договору передбачено, що нарахування банком відсотків здійснюється, починаючи з дати видачі його готівкою позичальнику до дати повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до чч. 1 і 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником чи виконано із простроченням не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та положень ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до чч. 1 і 3 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про заставу», якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю.

У ст. 26 Закону України «Про заставу» визначено, щозаставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов'язання.

Ураховуючи викладене, апеляційний суду порушення вищевказаних вимог закону, ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув увагу на те, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє права заставодавця на реалізацію предмета застави за згодою заставодержателя для задоволення вимог кредитора, якщо судове рішення не виконано.

Крім того, висновки апеляційного суду щодо неможливості перевірити правильність визначення заборгованості за спірним кредитним договором є припущенням, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, оскільки немає доказів реалізації заставленого автомобіля, а, отже, ставити під сумнів розрахунок заборгованості є безпідставним.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик