№ 201/9464/16- ц
провадження 2/201/2298/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Страхова компанія «Альянс» 01 липня 2016 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення в порядку зворотної вимоги суми страхового відшкодування та судових витрат. Позивач в своїх позовних вимогах посилався на те, що 14 квітня 2015 року ОСОБА_2 завдано шкоду шляхом пошкодження її застрахованого автомобіля «КІА Ріо» винними діями відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, винним в цьому пошкодженні є відповідач ОСОБА_1. Було складено акт, є постанова суду, подія визнана страховим випадком, у ОСОБА_2 був страховий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхової компанії ПрАТ «СК «Альянс», а цивільно-правова відповідальність у відповідача застрахована не була. Позивач за вимогою ОСОБА_2 після оформлення необхідних документів виплатив суму страхового відшкодування відповідно до договору від 27 лютого 2015 року в повному обсязі в сумі 133200 грн. (з урахуванням збитків і витрат на послуги евакуатора та незалежного оцінювача автотранспортних засобів). Після виплати вказаної суми позивач звернувся до відповідача для відшкодування вказаної суми в порядку зворотної вимоги, регресу (субрегація), але відповіді від відповідача не отримали і він вказаної суми не сплатив, до своєї страхової компанії відповідач в передбаченому законом порядку письмово не звернувся, виник спір. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача вказане страхове відшкодування в порядку зворотної вимоги в повній сумі відшкодування та витрати на судовий збір, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила; вказаним, на думку суду, позовні вимоги фактично визнала, не заперечував проти них і розгляду справи без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 14 квітня 2015 року о 13.30 годині відповідач ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», державний номер НОМЕР_1, рухалася по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська та на перехресті пр. ОСОБА_3 і вулиці Гоголя і не переконалася в безпечності свого маневру при зміні напрямку руху виїзд на перехрестя з другорядної дороги при перешкоді з права, не вжила заходів щоб не допустити зіткнення з іншим автомобілем, порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відволіклася від керування своїм автомобілем, не пропустивши автомобіль, що рухався по головній дорозі з права по пр. К.Маркса і допустила зіткнення з автомобілем «КІА Ріо», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався в тому ж місці по головній дорозі, в результаті чого відповідачка допустила зіткнення з вказаним транспортним засобом, скоївши дорожньо-транспортну пригоду, таким чином допустивши вказане зіткнення з рухавшимся автомобілем «КІА Ріо», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Вина відповідача в скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУПАПП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., яка набрала чинності та сторонами не оскаржувалася і виконана. Внаслідок вказаної ДТП винними діями відповідача було пошкоджено застрахований автомобіль «КІА Ріо», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що належить останній.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року набрала законної сили і виконана, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але отримали відмову, страхове відшкодування від відповідача не отримали і зараз. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні з позовної заяви та наявних документів встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника (користувача) автомобіля «Мерседес Бенц», державний номер НОМЕР_1, за збиток, заподіяний при його експлуатації, не була застрахована взагалі. Автомобіль ОСОБА_2 був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Альянс» договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 23.0017254.03 від 27 лютого 2015 року. На виконання вказаного договору власник автомобіля «КІА Ріо», державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Альянс» з заявою про виплату страхового відшкодування. Враховуючи викладене та зважаючи на зібрані документи, експертне дослідження № 010412/81 від 17 квітня 2015 року, на підставі договору № 23.0017254.03 від 27 лютого 2015 року, рахунку про оплату № 1398 від 07 травня 2015 року і акту виконаних робіт № АЛ171069 від 19 червня 2015 року, розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту на підставі заяви страхувальника № 169 від 12 травня 2015 року позивачем платіжним дорученням на СТО ПП «Аеліта» (де проводився ремонт автомобіля ОСОБА_2 після вказаної ДТП) і потім додатковим платіжним дорученням ОСОБА_2 було перераховане вказане відшкодування повне відшкодування, загальна сума якого з урахуванням завданих збитків 132000 грн., витрат на оплату послуг евакуатора 500 грн. та витрат послуг незалежного оцінювача автотранспортних засобів 700 грн. склала в сумі 133200 грн., розрахунок цього страхового відшкодування зроблено на підставі висновку спеціаліста і калькуляції матеріального збитку, рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Після виплати вказаного страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП (відповідача) на підставі наступних норм законодавства: згідно ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи назване відповідачу були направлені претензії щодо добровільного відшкодування збитків, проте відповіді позивачем так і не були отриманні.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» (та ст. 993 ЦК України) до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином відповідач, особа, що спричинила завдання збитки, зобовязана відшкодувати в порядку зворотної вимоги шкоду завдану власнику автомобіля «КІА Ріо», державний номер НОМЕР_2.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним належним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по укладанню договору страхування, полісу, завданню шкоди, страхове відшкодування виплачене вірно, відповідач не довів зворотнього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог навіть в частині, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Альянс» страхове відшкодування в сумі 133200 грн. і витрати на судовий збір 1998 грн., а всього 135198 грн..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, грунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 25, 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 15, 16, 22, 979, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альянс» страхове відшкодування в сумі 133200 грн. і витрати на судовий збір 1998 грн., а всього 135198 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя