Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2016 Справа №607/16910/15-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Грицай К.М.

за участю секретарів Матвійчук В.П., Григорусь О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до звернулась в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради та згідно уточнених позовних вимог просить суд визнатиза неповнолітніми ОСОБА_2, ОСОБА_8 право власностіна спадкове майно, а саме: по 1/12 частині кожній будинковолодіння з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Шухевича, 26 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області та на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованих приміщень 1-1, 1-2 та І, а також гараж під літерою «В» та сарай під літерою «Д» по вул. Шухевича, 26 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер 06.05.2011 року. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 06.05.2011 року помер її чоловік та батько її дітей. Після смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельних ділянок та частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шухевича, 26 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Спадкоємцями за законом є вона, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та неповнолітні діти померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_8-М.І. ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини в користь своїх неповнолітніх дітей. Однак, при зверненні в нотаріальну контору для оформлення відповідних документів на право власності на спірне спадкове майно неповнолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_8-М.І. постановою нотаріуса від 30.09.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_10 в судовому засіданні позовну заяву та підтримав з підстав, викладених у підстав, в подальшому в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнав, подавши суду письмові заперечення, в подальшому у судове засідання повторно не зявився, хоча про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подавши заяву про відкладення розгляду справи, проте суд на вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача ОСОБА_11

Представник відповідача ОСОБА_7 сільської ради в судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ИД № 152495, виданого ОСОБА_12 сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 10.09.2004 року, ОСОБА_2 народилась 12.08.2004 року, у графі батьки вказані: ОСОБА_9 батько, ОСОБА_1 матір.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ИД № 075812, виданого ОСОБА_7 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 02.09.2008 року, ОСОБА_13 народилась 22.08.2008 року, у графі батьки вказані: ОСОБА_9 батько, ОСОБА_1 матір.

ОСОБА_9 помер 06.05.2011 року в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, про що ОСОБА_7 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано свідоцтво про смерть серії 1-ИД № 111975.

З інформаційної довідки № 438 від 12.10.2015 року, виданої виконкомом ОСОБА_7 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, вбачається те, що на день смерті ОСОБА_9, який помер 06.05.2011 року, в житловому будинку, що знаходиться по вул. Шухевича № 26 в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, були зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_8-М.-І., ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_14

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_8-М.І. є спадкоємцями за законом, мають право на спадкування після смерті ОСОБА_9 та прийняли спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця були неповнолітніми.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 26 по вул. Шухевича у с. Смиківці, замовником якого є ОСОБА_1, загальна площа будинку становить 117,7 кв.м., житлова 73,2 кв.м. Житловий будинок 1986 року побудови.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 541 від 16.09.2015 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 08.09.2015 року по обліку бюро будинковолодіння № 26 по вул. Шухевича в с. Смиківці рахується за: ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_9 по 1/5 частині кожен. Самочинно побудовані будівлі: прибудова літ. «а» загальна площа якої 31,9 кв.м., гараж літ. «В» і сарай літ. «Д». Право власності на майно було зареєстровано за ОСОБА_9 Державна реєстрація права власності на житловий будинок № 26 по вул. Шухевича в с. Смиківці в бюро не проведена.

За спірним домогосподарством числиться не приватизована земельна ділянка для обслуговування житлових будівель та споруд площею 0,25 га.

Згідно повідомлення Тернопільської районної державної нотаріальної контори №3187/02-14 від 02.12.2015 року, після смерті ОСОБА_9, померлого 06.05.2011 року, заведена спадкова справа за № 748-2011 р., за заявою ОСОБА_1 про відмову у прийнятті спадщини за законом. На імя малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_8-М.-І., 14.12.2011 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках після померлого батька. Свідоцтва про право на спадщину видані на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,90 га., яка розташована на території ОСОБА_7 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,04 га., яка розташована на території ОСОБА_7 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 2307/02-04 від 30.09.2015 року відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_14-І. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_9, померлого 06.05.2011 року у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 10 КПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог зсилається на ту обставину, що спірний житловий будинок належав на праві власності членам колгоспного двору.

Так, згідно інформаційної довідки № 533 від 05.11.2015 року, виданої виконкомом ОСОБА_7 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, станом на 01.07.1990 року членами колгоспного двору, який знаходиться в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області по вул. Шухевича № 26 були: ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_9

Згідно інформаційної довідки № 375 від 14.12.2015 року, виданої ОСОБА_7 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, згідно записів погосподарської книги 1991-1995 р.р. № 5,6,7,8 сторінка № 33 станом на 15.04.1991 року будинковолодіння, яке знаходиться по вул. Шухевича № 26 в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області перебувало в суспільній групі «колгоспний двір» членами колгоспного двору були: ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_9

Вказане підтверджується записами із погосподарських книг за 1991-1995 роки.

Згідно інформаційної довідки № 19 від 29.01.2016 року, виданої ОСОБА_7 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, згідно записів господарської книги 2001-2005 р.р. сторінка № 187, на день смерті ОСОБА_16, який помер 22.12.2003 року, в домогосподарстві, яке знаходиться по вул. Шухевича № 26 в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області були зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_9

Так, відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі Вказівки № 5-24/26), а згодом Вказівками № 69.

Таким чином, суд приходить до переконання, що спірний житловий будинок, який був побудований 1986 року, належав до суспільної групи господарств колгоспний двір, що підтверджується записами погосподарської книги 1991-1995 р.р., членами якого було 6 осіб - ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_9

Суд не бере до уваги відомості про належність до колгоспного двору пяти членів - ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_9 згідно інформаційної довідки Тернопільського РГБТІ про технічний стан нерухомого майна № 541 від 16.09.2015 року, та інших довідок ОСОБА_7 сільської ради, оскільки вказані довідки були видані без урахування відомостей із погосподарської книги станом на 15.04.1991 року.

На підтвердження заперечень представника відповідача про те, що спірний житловий будинок не належав до суспільної групи колгоспний двір та що ОСОБА_4 та її колишній чоловік ОСОБА_16 не були членами колгоспного двору жодних належних та допустимих доказів в судове засідання подано не було, а судом не здобуто.

Крім того, заперечення представника відповідача відносно того факту, що спірний житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_17 та був успадкований відповідачем ОСОБА_4 згідно заповіту від 13.02.1974 року, складеного останнім, суд відкидає, оскільки згідно даного заповіту спадкодавець ОСОБА_17 заповів ОСОБА_18 належний йому на праві власності житловий будинок в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, що не підтверджує факт розпорядження саме спірним житловим будинком, крім того представником відповідача не подано правовстановлюючих документів чи інших доказів, що підтверджують належність на праві власності ОСОБА_17 спірного житлового будинку.

Зважаючи на встановлення судом факту, що ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_9 були членами колгоспного двору, суд приходить до висновку, що вони мають право на частку у майні колгоспного двору, що складається із спірного житловому будинку в розмірі по 1/6 ідеальної частки.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_9є спадкоємцем за законом в розмірі 1/3 частки після батька ОСОБА_16, який помер 22.12.2003 року та прийняв спадщину, про що зазначено у листі Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 17.03.2016 року № 603/01-16, та спадкове майно після померлого ОСОБА_16, складається із 1/6 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Шухевича, 26 в с. Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області. Іншими спадкоємцями, що прийняли спадщину є ОСОБА_14,ОСОБА_19

ОСОБА_9 постійно проживав разом із померлим ОСОБА_16 та за життя не заявляв про відмову від спадщини, подав заяву про прийняття спадщини у нотаріальну контору, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.

Виходячи з рівності часток кожного із спадкоємців після смерті ОСОБА_16, ОСОБА_9 успадкував 1/3 частини від 1/6, тобто 1/18 частину.

Таким чином, розмір частки житлового будинку, що спадкується позивачами після смерті ОСОБА_9 становить 1/6 + 1/18 частки, що дорівнює 2/9.

На підставі ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи, що у матеріалах спадкової справи відсутні докази того що ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9 в користь малолітніх дітей, а тому суд вважає, що частка неповнолітніх дітей спадкодавця ОСОБА_20 з урахуванням права відповідача ОСОБА_4 на частку у спадковому майні становить по 2/27 (2/9 / 3).

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до переконання, що спадкоємці набули майнове право на спадкування частки спадкодавця у спірному житловому будинку.

Крім того, відповідачем ОСОБА_21 сільською радою не заперечується таке право позивачів.

Згідно з пунктами 6, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Встановлено, що будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на закріпленій за даним будинковолодінням земельній ділянці та на момент смерті спадкодавця будинок був повністю збудований у 1986 році.

Проте, за життя спадкодавцем не було оформлено право власності на частки у спірному житловому будинку, який був побудований у 1986 році.

Зважаючи на вищезазначене суд приходить до переконання, що спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_8-М.І. набули права власності по 2/27 частці спірного житлового будинку.

На даний час державна реєстрація права власності за ОСОБА_9 на належну йому частку у житловому будинку неможлива у звязку із смертю спадкодавця та припиненням його правоздатності, що перешкоджає позивачам у здійсненні їх спадкових прав.

Згідно технічної документації, частина спірного житлового будинку та надвірних споруд є самочинно збудованими у 1995-1996 роках, а саме приміщення 1-1, 1-2, та І, а також гараж під літерою «В» та сарай під літерою «Д».

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Згідно положення п. 7 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Поряд з тим, заперечення представника відповідача про те, що не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані обєкти нерухомого майна суд не приймає до уваги, оскільки позивачами не було заявлено вимог про виділ частки чи реальний поділ спірного житлового будинку.

Крім того, відповідачем не було подано заперечень щодо права спадкоємців на частку будівельних матеріалів, що використані в процесі будівництва самочинно збудованих приміщень.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушені спадкові права неповнолітніх дітей, які підлягає захисту, а позов до часткового задоволення шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_8-М.І. права власності по: 2/27 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шухевича № 26 у с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області та право власності по 2/27 частки на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованих приміщень 1-1, 1-2, та І, а також гараж під літерою «В» та сарай під літерою «Д» за вказаною адресою в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 06.05.2011 року, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 120, 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст.ст. 331, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1274 Цивільного Кодексу України, ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 06.05.2011 року на майно: за ОСОБА_2 на 2/27 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шухевича № 26 у с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області без урахування самочинно збудованих приміщень 1-1, 1-2, та І, а також гараж під літерою «В» та сарай під літерою «Д»; 2/27 частки будівельних матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованих приміщень 1-1, 1-2, та І, а також гараж під літерою «В» та сарай під літерою «Д» по вул. Шухевича № 26 у с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області.

- за ОСОБА_8 на 2/27 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шухевича № 26 у с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області без урахування самочинно збудованих приміщень 1-1, 1-2, та І, а також гараж під літерою «В» та сарай під літерою «Д»; 2/27 частки будівельних матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованих приміщень 1-1, 1-2, та І, а також гараж під літерою «В» та сарай під літерою «Д» по вул. Шухевича № 26 у с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_22