Справа №592/5073/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/1445/16 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. був задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» по кредитному договору від 20 липня 2007 року № 15/2007/441277/2/2621 заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 17 777,89 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 29 травня 2015 року становить 396 023,46 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 127613,55 грн., що за курсом НБУ є еквівалентом 5728,40 доларів США. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. ( т.1 а.с. 214-221)

Вказане рішення суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі , посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначає, що позовна заява до суду була подана особою, яка не має повноважень, оскільки термін дії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та на уповноважену особу скінчився ще 05 червня 2015 року, а провадження у даній справі відкрито 16 червня 2015 року. Також представник відповідача зауважує, що подана 02 вересня 2015 року уточнена позовна заява не була оплачена судовим збором. Крім того, представник відповідача вважає, що оскільки попередніми судовими рішеннями з відповідачки вже була стягнута заборгованість за кредитним договором і рішення суду виконані, тому відсутні підстави у банка нараховувати нову заборгованість за цим же кредитним договором. Представник відповідача не погоджується також зі зробленим судом першої інстанції розрахунком розміру кредитної заборгованості, вважаючи, що суд не мав права цього робити. Представник відповідача посилається також на те, що позовна заява подана ПАТ «КБ «Надра», в той час як кредитний договір було укладено з Центральним відділенням філії ВАТ КБ «Надра» Сумського РУ «Слобожанщина», вважаючи вказані установи різними юридичними особами. Крім того, вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не вирішив питання розподілу судових витрат з огляду на часткове задоволення позовних вимог, зокрема, понесених відповідачкою витрат на правову допомогу, а також не застосував до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), спеціальну скорочену позовну давність в один рік. ( т.2 а.с. 4-11)

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_4 не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором у відповідачки виникла заборгованість перед банком, яка підлягає стягненню. При цьому суд виходив з того, що попереднім судовим рішенням вже була стягнута заборгованість по тілу кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відсутні підстави для стягнення з відповідачів нової заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21423,22 доларів США., а підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 11 березня 2009 року по 22 квітня 2015 року в розмірі 17777,89 доларів США, тобто за виключенням розміру відсотків, стягнутих попередніми судовими рішеннями. Вирішуючи питання про стягнення пені за прострочення сплати мінімального платежу, суд першої інстанції виходив з розрахунку, наданого позивачем, за період з 20 квітня 2014 року по 19 квітня 2015 року, за виключенням пені нарахованої на суму кредиту, визначивши до стягнення пеню у розмірі 127613,55 грн., яка нарахована на суму по відсоткам за користування кредитом - 17777,89 доларів США. Щодо стягнення штрафу, суд першої інстанції вказав про відсутність підстав для його стягнення, так як він був нарахований позивачем на тіло кредиту, у стягненні якого суд також відмовив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи і нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 15/2007/441277/2/262, відповідно до умов якого останній були надані грошові кошти (кредит) в сумі 25000 доларів США для придбання товарів народного споживання строком до 18 липня 2014 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4% річних, що обчислюються, виходячи з 360 днів у році (т.1, а.с.11-12, 22).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 на видачу готівки від 20 липня 2007 року за № NL-4 кредит нею було отримано того ж дня, тобто 20 липня 2007 року (т.1, а.с.92).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_3 за кредитним договором від 20 липня 2007 року, між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки , за умовами якого поручитель ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед банком за порушення боржником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором (т.1, а.с.15).

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи , заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2009 року у справі № 2-1122/09 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №15/2007/441277/2/262 від 20 липня 2007 року в розмірі 183469 грн. 67 коп. (з яких - 164958 грн. 79 коп. заборгованість по кредиту, 16260 грн. 09 коп. - заборгованість по відсотках, 2250 грн. 79 коп. - пеня, що утворилась станом на 29 грудня 2008 року) було звернуто стягнення на користь ВАТ КБ «Надра» на предмет іпотеки - належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. (т.1, а.с.132-133).

Дане рішення суду набрало законної сили, але до цього часу не виконано, у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ці обставини підтверджені дослідженими апеляційним судом документами, наданими представником позивача, а саме постановою про відкриття виконавчого провадження № 12817450 від 12.05.2009 року та випискою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень що відомостей про виконавче провадження № 12817450. ( т.1 а.с. 134-135)

Крім того, рішенням апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2009 року у справі № 2-2252/09 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості було скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2009 року та ухвалено нове рішення, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору від 20 липня 2007 року по відсоткам за користування кредитом в сумі 4750,83 грн. та пеню в сумі 835,52 грн., а всього 5586,35 грн. , яка утворилась за період з 29 грудня 2008 року по 11 березня 2009 року (т.1, а.с.128-129, 130-131).

Дане рішення суду було виконане відповідачами 06.06.2011 року і виконавче провадження закінчено на підставі п.8 ст. 49 Закона України «Про виконавче провадження». ( матеріали цивільної справи № 2-2252/09 а.с 118)

Після ухвалення вищевказаних судових рішень, визначена судом заборгованість за тілом кредиту погашена не була, відповідач ОСОБА_3 умови кредитного договору продовжувала виконувати неналежним чином , у зв'язку з чим станом на час подачі цього позову утворилася заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з 11 березня 2009 року по 22 квітня 2015 року, тобто за виключенням розміру відсотків, стягнутих попередніми судовими рішенням, у розмірі 17 777,89 долари США. ( т. 1 а.с. 159-160)

Ці обставини підтверджені розрахунком заборгованості, який відповідачами не спростований.

Будь-яких доказів, які б підтверджували ті обставини, що у зв'язку із задоволенням у 2009 році позову ПАТ КБ «Надра» про звернення стягнення на користь ВАТ КБ «Надра» на предмет іпотеки, а також задоволення позову банку про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 20 липня 2007 року була повністю погашена, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, при цьому врахував вимоги ст.. 7 Закону України «Про іпотеку», а також правову позицію, викладену у вказаній вище постанові Верховного Суду України, а також виходив з того, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, кошти за кредитним договором не повернуті, а тому дійшов обґрунтованого висновку що позивач має право на отримання простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 11 березня 2009 року по 22 квітня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача стосовно того, що суд першої інстанції не мав права відкривати провадження у даній справі, тому що позовна заява до суду була подана не повноважною особою, оскільки термін дії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та на уповноважену особу скінчився ще 05 червня 2015 року, а провадження у даній справі відкрито 16 червня 2015 року, є безпідставними, оскільки провадження у цивільній справі відкрито судом відповідно до вимог ст.. 122 ЦПК України, форма і зміст позовної заяви , яка зареєстрована у суді 29.05.2015 року відповідали вимогам ст.. 119 ЦПК України і до позовної заяви були надані документи, які підтверджували на час подачі позову повноваження представника позивача Стрюкової І.О., а саме рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно запровадження тимчасової адміністрації, рішення Фонду про продовження здійснення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду Стрюкову І.О., накази тимчасової адміністрації. ( т.1 а.с. 6-9, 76,77)

Крім того, доводи відповідача про порушення судом вимог ст.. 119 ЦПК України при прийнятті уточненої позовної заяви 02.09.2015 року , оскільки вона не була оплачена судовим збором, як на підставу скасування рішення суду є також безпідставними, оскільки на момент подачі позову, відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» ( в редакції чинній на час подачі позову ) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації була звільнена від сплати судового збору, а тому і при уточненні позовних вимог також не повинна була сплачувати судовий збір.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що кредитний договір був виконаний відповідачем ОСОБА_3 у зв'язку з чим відсутні підстави у позивача нараховувати нову заборгованість за цим же кредитним договором, а також доводи скарги з приводу безпідставності здійснених судом розрахунків заборгованості, до уваги колегією суддів не приймаються та відхиляються, оскільки позивачем при поданні позовної заяви, а також при уточненні позовних вимог був наданий суду розрахунок заборгованості ( а.с. 159-160) за спірним кредитним договором із зазначенням всіх нарахувань та платежів, із зазначенням періоду нарахування та сплати коштів. Даний розрахунок був перевірений судом і був взятий до уваги розмір заборгованості за відсотками саме за період з 11.03.2009 року по 22.04.2015 року, який і був зазначений в мотивувальній частині рішення. Крім того, відповідачкою та її представником, відповідно до вимог ст..ст. 10,60 ЦПК України не спростовано факт наявності такої заборгованості за кредитним договором та не надано доказів сплати коштів у рахунок погашення заборгованості, а тому ці доводи скарги не спростовують правильності висновків суду про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду твердження представника відповідача щодо невірного нарахування пені за договором, оскільки судом першої інстанції був вірно розрахований розмір пені саме за період з 20.04.2014 року по 19.05.2015 року , тобто з урахуванням вимог ст. 258 ЦК України, крім того, позивачем також був зроблений розрахунок пені за один рік.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст.. 88 ЦПК України колегією суддів також відхиляються , оскільки відповідачем під час розгляду справи суду першої інстанції не було надано жодного доказу понесених нею витрат на правову допомогу і будь-які вимог щодо стягнення цих витрат нею та її представником не заявлялися. Договір про надання юридичних послуг від 23.07.2015 року, акти прийняття виконаних робіт та квитанції прибуткового касового ордеру були надані представником відповідача лише апеляційному суду, як додаток до апеляційної скарги, а тому суд першої інстанції , виходячи з вимог диспозитивності розгляну справу на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідачки ОСОБА_3 на користь держави судовий збір, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення суду, звільнено від сплати судового збору, а тому і ці доводи скарги є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ПАТ КБ «Надра» є неналежним позивачем, оскільки кредитний договір був підписаний Центральним відділення філії ВАТ КБ «Надра» Сумського РУ «Слобожанщина», колегія суддів відхиляє, оскільки позивач відповідно до Статуту ПАТ «КБ «Надра» є правонаступником ВАТ КБ «Надра» та продовжує свою діяльність в результаті зміни найменування ВАТ КБ «Надра» і приведення його статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» відповідно до наказу Тимчасового адміністратора № 52 від 26.01.2011 року. Крім того, спірний кредитний договір був укладений саме ВАТ банк «Надра» , в особі начальника Центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра» Сумського РУ «Слобожанщина» , який діяв на підставі довіреності , а не Центральним відділенням філії, яка не має статусу юридичної особи. ( а.с. 11-12, 81, 83-86)

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув заборгованість з відповідача в іноземній валюті, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, а саме: надання відповідачу ОСОБА_3 кредиту в іноземній валюті, наявності у позивача банківської ліцензії та дозволу на право здійснювати операції з валютними цінностями ( т.1 а.с. 87-91), а також з урахуванням положень ст. ст. 192, 533 ЦК України.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи позивача, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права , є такими ж самими як і обставини, викладені в запереченнях проти позову, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, представник відповідача не навів і ці доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду.

Висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -