Справа № 522/7249/15-ц
Провадження № 2/522/576/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на 488/2000 частин квартири № 11, розташованій по вулиці Дерибасівській в будинку №12 в місті Одесі, виданого 21.07.2000 р. Другою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира № 11, розташована в будинку № 12 по вулиці Дерибасівській в місті Одесі належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 (256/1000) на підставі Договору дарування від 15.11.2010 р., ОСОБА_6, (488/2000) на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 11-2768, виданого 30.05.1994 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_3 міської ради народних депутатів; ОСОБА_2 256/1000 на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.04.2010 р. у справі № 22ц-15/2010) та 488/2000 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.07.2000 р. Другою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № и1-3720. (оскаржуване свідоцтво).

Керуючись статтею 1301 Цивільного кодексу України, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 з підстав визнання недійсними правовстановлюючих документів на спадкове майно спадкодавця, а саме Свідоцтва № 11-2768 про право власності на житло від 30.05.1994 р., та Розпорядження органу приватизації № 40344 від 30.05.1994 р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів в частині приватизації ОСОБА_7 (матері ОСОБА_2І.) квартири спільного заселення.

Мотивуючи свої вимоги, позивач також наголошував, що визнання одного із правовстановлюючих документів відповідача на спільну квартиру впливає на права інших співвласників квартири через неврегульованість порядку спільного користування квартирою, сплати за комунальні послуги, можливість відчуження ОСОБА_2 своїх 488/2000 частин квартири третім особам, що зумовить судові процеси з оскарження таких правочинів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, позов третьої особи не визнав.

Представник відповідача проти позову заперечував, позов третьої особи підтримав.

Представник третьої особи ОСОБА_4 первісний позов не підтримав, вимоги третьої особи просив задовольнити.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню, позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно договору дарування нерухомого майна, посвідченого 15.11.2010 р. нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 5500, ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_9 256/1000 частин квартири № 11, що знаходиться в місті Одесі по вул. Дерибасівській, 12.

У відповідності із Розпорядженням № 40344 органу приватизації, виданого 30.05.1994 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_3 міської ради народних депутатів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 передано у власність по 488/2000 частин приміщення квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Свідоцтва № 11-2768 про право власності на житло, виданого 30.05.1994 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_3 міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 40344 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належало по 488/2000 частин приміщення квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом, 12.01.1995 р. ОСОБА_7 померла. ОСОБА_2 в порядку спадкування після своєї матері ОСОБА_7 на підтвердження набуття права власності на спадкове майно у вигляді 488/2000 частин названої квартири 21.07.2000 р. отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Дослідивши архівні матеріали спадкової справи № 140/2000, відкритої після смерті ОСОБА_7, суд встановив, що спадкове майно складалось з 488/2000 частин приміщення квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1, яке належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини виключно на підставі Свідоцтва № 11-2768 про право власності на житло від 30.05.1994 р., та Розпорядження органу приватизації № 40344 від 30.05.1994 р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних.

Водночас, згідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 р., яка набрала законної сили, названі Свідоцтво № 11-2768 та Розпорядження органу приватизації № 40344, видані 30.05.1994 р., визнані судом недійсними.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 1301 Цивільного кодексу України, згідно якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

З урахуванням визнання судом недійсними документів про право власності на спадкове майно ОСОБА_7, а саме Свідоцтва № 11-2768 та Розпорядження органу приватизації № 40344 від 30.05.1994 р., встановлення факту незаконної їх видачі, а відтак і незаконної належності спадкодавцеві 488/2000 частин приміщення квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1. на момент відкриття спадщини, суд приходить до висновку що відповідне майно не могло входити до складу спадщини, а ОСОБА_2 не мав права на його спадкування.

Відтак, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.07.2000р., видане на підставі недійсних документів, також підлягає визнанню недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Підстави внесення записів до Реєстру передбачені статтею 19 Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задовольнити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21.07.2000 року Другою одеською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_2 на 488/2000 частин квартири АДРЕСА_2, що зареєстроване в реєстрі за № 1-3730.

В інший частині позову ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

23.03.2016