Провадження № 2/344/1432/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 03/04/2015 р. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом Опель НОМЕР_1 по вул. Надрічній в м. Івано-Франківськ не дотримався безпечної швидкості та дистанції руху і допустив зіткнення з автомобілем Шкода НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Сторони добровільно і самостійно склали європротокол про ДТП. Позивач здійснив ремонт автомобіля Опель, який він використовував в момент ДТП. Тому позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди завданої ДТП, моральну шкоду, витрати на правову допомогу, судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені; представник надав пояснення про те, що на правовій підставі володів транспортним засобом Опель, використовує його в своїй роботі, відремонтував його для можливості продовження використовувати в роботі; саме відповідач повинен був звернутися до страхової компанії, в якій застрахував свою цивільну відповідальність для виплати йому страхового відшкодування.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов з тих підстав, що позивач не звернувся до страхової компанії, не надав доказу того, що він матеріально відповідальний перед власником спірного автомобіля Опель; європротокол підписав особисто відповідач; ДТП та оформлення ДТП мало місце за обставин, що вказані в позові та протоколі. Аналогічні пояснення містяться в письмовому запереченні представника відповідача проти позову.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач та відповідач склали європротокол про те, що 03/04/2015 р. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом Опель НОМЕР_1 по вул. Надрічній в м. Івано-Франківськ не дотримався безпечної швидкості та дистанції руху і допустив зіткнення з автомобілем Шкода АТ2117НМ, під керуванням ОСОБА_3; автомобіль позивача отримав механічні пошкодження заднього бамперу, заднього правового ліхтаря, кришки багажника.

Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Шкода Фабія НОМЕР_2 належить ПП «Зевс».

Відповідно до товарного чека №23 від 23/06/2015 р. за бампер задній до Шкоди Фабії сплачено 3000 гривень ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку №132931 ОСОБА_5 здійснює діяльність з технічного обслуговування транспортних засобів, роздрібної торгівлі.

Відповідно до акту виконаних робіт ІФ -К-15001097 ТОВ «ІФКАР» здійснило ремонт автомобіля Шкода Фабія НОМЕР_2 на суму 6153,15 гривень.

Відповідно до квитанції №000000049 від ОСОБА_3 прийнято ТОВ «ІФКАР» 6153,15 гривень.

Відповідно до квитанції від 30/06/2015 р. ТОВ «ІФКАР» сплачено 6153,15 гривень.

Відповідно до ордеру №03107 ОСОБА_3 та адвокат Жирун Р.М. уклали договір про надання правової допомоги.

Відповідно до квитанції від 20/07/2015 р. ОСОБА_3 на користь адвоката Жирун Р.М. сплачено 1250 гривень.

19/07/2015 р. ОСОБА_3 та адвокат Жирун Р.М. уклали договір про надання правової допомоги, яким передбачено надання послуг правового характеру на суму 1250 гривень.

Відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №620 Жирун Р.М. отримав відповідне право.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 11 постанови пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 4 червня 2014 року в справі № 6-49цс14 власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином позивач на власний розсуд обирає особу, до якої може пред`явити відповідний позов чи до страховика, чи до страхувальника.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, відповідач не надав суду жодного доказу того, що він пропонував позивачу товари взамін пошкоджених, самостійно усунув наслідки своїх дії, надав грошові кошти на відшкодування шкоди.

Також відповідач не надав суду будь-якого обґрунтованого розрахунку на спростування позову.

Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так само в ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з цим відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Тому доведення правових підстав для відмови в позові законом покладено безпосередньо на відповідача.

Так в ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" вказано, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При цьому відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Так спірне майно не належить позивачу, він володів ним на відповідній правовій підставі, у зв`язку з цим мав зобов`язання щодо повернення майна власнику у стані, в якому прийняв відповідне майно, але не є власником майна і не вправі розраховувати на компенсацію моральної шкоди з підстав, що вказані в ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

При цьому, оскільки судом відмовлено в позові про відшкодування моральної шкоди, тому не підлягає компенсації і судовий збір за розгляд спору у відповідній частині.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 9153,15 гривень майнової шкоди, 1250 гривень витрат на правову допомогу, 243,6 гривень на відшкодування з оплати судового збору;

в іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.О. Бородовський