Справа № 456/4952/15 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/3903/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» заборгованість в розмірі 3 391 грн.03 коп. за Додатковою угодою №1 до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 03.01.2013 року №.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» судовий збір в сумі 1218 грн.00 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необгрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що порушення процесуального права полягали у тому, що у відповідності до ст.ст.20,22,23 ЦПК України , суддя та секретар судових засідань мали заявити собі відвід, оскільки керуючий філією ОСОБА_4, який звернувся з позовом є чоловіком секретаря судових засідань та близьким товаришем судді. Крім цього, суд порушив вимоги ст.122 ЦПК України, оскільки не запропонував йому подати заперчення на позов, а також належним чином не повідомив про проведення попереднього судового засідання. Судом прийнято позовну заяву яка не відповідала вимогам ст.119,120 ЦПК України. Рішення суду не відповідає вимогам ст.215 ЦПК України, оскільки в ньому не зазначено змісту та підстав позову та не наведено доказів, якими обгрунтовуються позовні вимоги, не вказано номер і назву карти. Суд в порушення вимог ст.ст.10,60,64,137,159,215 ЦПК України не дослідив таких доказів, як кредитний договір, банківську ліцензію на здійснення банківських операцій, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, статуту банку, заяву на надання кредиту, платіжний документ, що засвідчує отримання позичальником кредиту, розрахунок заборгованості за кредитним договором. Стверджує, що після звільнення з роботи, з квітня 2015 року не отримував від позивача будь-яких кредитних коштів та в матеріалах справи відсутні докази про отримання коштів, а відтак дії позивача є шахрайством і обманом. Стверджує, що отримуючи заробітну плату 25.06.2015 року (три місяці після звільнення) банкомат видав чек в якому не має жодної згадки про кредитний договір або кредитну лінію.

На думку апелянта, суд помилково застосував до даних правовідносин ст.ст.525,526,549,551,611,625,625,1048,1050,1054,1056-1 ЦК України натомість коли до застосування підлягав ЗУ «Про фінансові послуги та державне ругулювання ринків фінансових послуг». Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, незважаючи на те, що попереднє судове засідання було відкладено за його клопотанням, не повідомив суду причини неявки, хоч завчасно був повідомлений про день та час слухання справи.

Відповідно до статті 305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 02.02.2015 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачем ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 03.01.2013 року № .

Згідно Кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом в сумі не більше 3 000,00 гривень строком до 28.02.2018 року для проведення розрахункових операцій з використанням платіжних карток за поточним рахунком відповідача № .

Відповідно до умов Кредитного договору відповідач ОСОБА_3 зобов»язаний був щомісячно сплачувати позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем у якому вони нараховані та в дату остаточного погашення кредиту.

Відповідно до п.6.7 Кредитного договору відповідач зобов»язаний при настанні терміну погашення заборгованості забезпечити наявність на картковому рахунку коштів в сумі, достатній для погашення такої заборгованості або здійснити її погашення у будь-який інший спосіб, дозволений чиним законодавством.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за Кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу.

Так як відповідач ОСОБА_3 недобросовісно відносився до виконання свого зобов»язання, у нього станом на 27.11.2015 року утворилася заборгованість в сумі 2 924,36 грн.

За умовами Кредитного договору (п.п.11.2.5) його сторони погодили, що Банк як позикодавець веде облік усіх сум грошових коштів, які підлягають сплаті за Кредитним договором та у будь-якому судовому провадженні, що може виникнути у зв»язку з Кредитним договором, банківські документи щодо такого обліку (виписки з рахунків, розрахункові документи тощо) є доказом існування зобов»язань клієнта щодо сплати Банку відповідних сум грошових коштів.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» суд підставно виходив із вимог ч.1 ст.611 ЦК України про те, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1048 ЦК України та згідно п.2.10,п.п. 7.2.15, п.7.2 відповідач зобов»язується щомісячно сплачувати позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем у якому вони були нараховані та в дату остаточного погашення кредиту.

Відповідно до представленного Банком розрахунку сума заборгованості по процентах становить 348, 12 гривень.

На виконання вимог п.8.1 Кредитного договору та відповідно до статті 611ч.1 ЦК України судом правильно стягнуто 102,23 грн. штрафних санкцій (пені) за прострочення повернення кредиту та 16,32 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Відповідно до статті 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем ОСОБА_3 не спростовано зазначених вище обставин належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не заявлення самовідводу головуючим по справі та секретарем, колегія суддів вважає зазначене безпідставним. Відповідно до вимог статті 20 ЦПК України позивач ОСОБА_3 не був позбавлений права самостійно як сторона по справі заявити відвід складу суду, секретарю чи окремо комусь із них при наявності підстав для цього.

Із журналу судового засідання вбачається, що відповідач права зрозумів та відводу немає( а.с.40).

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 пояснила, що зазначене в апеляційній скарзі щодо родинних відносин керуючого філією та секретаря судового засідання Стасів О.Я. не відповідає дійсності.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, таке постановлене з дотриманням вимог ст.ст. 213,214 ЦПК України- є законним та обгрунтованим, колегія судів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308,314 ч.1 п.1, 315,317,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 1339,80 грн. в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин