Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.

при секретарі с/з - Леон Я.О.,

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільно набутим майном подружжя і його поділ, -

у с т а н о в и в:

30.12.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільно набутим майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5, оскільки майнові права на неї були придбані за рахунок коштів, набутих під час перебування подружжя ОСОБА_5 у шлюбі, визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22.07.1988 року між ним та відповідачкою ОСОБА_5 в Палаці урочистих подій м.Львова був зареєстрований шлюб актовий запис №1947. В шлюбі у них дітей не було. Сімейне життя між сторонами не склалось, внаслідок чого на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.04.2014 року, шлюб між ним та відповідачкою був розірваний.

Протягом майже 16-ти років шлюбу подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було набуте нерухоме майно і грошові кошти. У вересні 2015 р. відповідачкою було подано позов про поділ спільного майна подружжя і витребування особистого майна, що стосувався квартири АДРЕСА_3.

Проте, в своєму позові ОСОБА_5 не зазначила іншого майна, набутого подружжям, яке також підлягає поділу. Зокрема, набуті за ці 16 років шлюбу грошові кошти, за рахунок яких ОСОБА_5 30.04.2014 р. придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_1. Свідоцтво на право власності на вищезазначену квартиру АДРЕСА_1, було оформлено 22.10.2014 р. - після здачі будинку в експлуатацію - одноособово на ім'я ОСОБА_5. Враховуючи, що між 11.04.2014 р. та 30.04.2014 р. пройшло лише 19 днів, і за цей час ОСОБА_5 не отримувала коштів ані у спадок, ані в якості подарунку, на думку позивача є очевидним, що ці кошті були набуті нею під час перебування у шлюбі, а відтак є спільно набутим майном подружжя. За таких обставин є всі підстави вважати, що дані кошти, а відтак і майно, придбане на них, були свідомо виведені відповідачкою за даним позовом ОСОБА_5 із загальної маси спільно набутого майна подружжя, а відтак є спільно набутим майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами.

Однак, між сторонами не було досягнуто згоди про поділ спільного майна. Оскільки відповідачка відмовляється від добровільного поділу вказаної квартири, ігнорує його пропозиції, він був змушений звернутись з даним позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з'явився, довіривши представлення своїх інтересів на підставі довіреності від 26.10.2015 року (а.с. 15) ОСОБА_2, яка будучи в суді позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибула довіривши на підставі договору про правову допомогу від 26.10.2015 р. представлення своїх інтересів (а.с.14) ОСОБА_3, який будучи в суді проти позовних вимог заперечив. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, підтримавши письмові заперечення (а.с.22).

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, показання свідка, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України суд зобов'язаний під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що 22.07.1988 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 в Палаці урочистих подій м.Львова був зареєстрований шлюб, актовий запис №1947 (а.с.7).

На підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.04.2014 року шлюб між подружжям був розірваний, як зазначено в рішенні суду внаслідок непорозумінь та конфліктів, які виникли в сім'ї, сторони тривалий час не проживали разом, не підтримували подружніх відносин та не вели спільного господарства. (а.с.11).

Згідно вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважаться, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю,якщо інше не встановлено договором або законом

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Таке право відповідачем не оспорюється.

Тому вимоги позивача про визнання квартири АДРЕСА_1 спільно набутим майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5, оскільки майнові права на неї були придбані за рахунок коштів, набутих під час перебування подружжя ОСОБА_5 у шлюбі, визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

До складу майна, що підлягає поділу, включається майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до п.п.22,23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2014 р. відповідачем було придбано майнові права на квартиру АДРЕСА_1. Це підтверджується листом № 1012-1 від 10.12.2015 р. ТзОВ «Львівська інвестиційна компанія», яке займалось реалізацією новоствореного житла шляхом укладення договору купівлі майнових прав на квартири НОМЕР_2 від 30.04.2014 р., що будуються Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Вектор ДК» Торгової марки «Нова Оселя» (39-44).

Як убачається з копії квитанцій від 30.04., 06 та 07.05.2014 року ОСОБА_5 внесла кошти за договором НОМЕР_2 від 30.04.2014 р., тим самим сплативши усю вартість квартири (а.с.49,50).

Згідно свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 таке було оформлено 31.10.2014 р. - після здачі будинку в експлуатацію - одноособово на ім'я ОСОБА_5 (а.с.47).

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_5 є її племінницею. Оскільки вона є одинокою, то на прохання пленмінниці позичила їй кошти на придбання квартири, отримавши від неї розписку. Дані кошти вона накопичувала, оскільки має високу пенсію та працює. Кошти надавала два рази. При цьому вона була з племінницею разом у м.Львові, коли відповідач вносила кошти.

Їй також відомо, що ОСОБА_5 довший час працює у Греції та вже з 2009 року не підтримує відносин з колишнім чоловіком і коли приїзжає до України, то проживає у своїх батьків, оскільки колишній чоловік не впускав до квартири. З огляду на це вони і вирішили придбати квартиру. Іншу частину коштів, що не вистачало на придбання квартири пленмінниця заплатися сама, де вона їх взяла їй не відомо.

Свідок також повідомила, що вона до 2008 року на прохання племінниці оплачувала кошти за квартиру АДРЕСА_3, які їй потім вона повертала, але після 2009 року позивач не допускав до квартири і вона припинила здійснювати оплату коштів.

Згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 26.02.2016 року визначено, що кожному із співвласників квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить по 1/2 ідеальній частці квартири АДРЕСА_3 (а.с. 62-64).

Пояснення представника позивача про те, що спірна квартира куплена за спільні кошти, які зберігалися у квартирі АДРЕСА_3, суд не приймає до уваги, оскільки таке твердження не підтверджено жодним належним доказом.

Позивачем не подано доказів, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорення відповідачем його прав, свобод чи інтересів, на захист яких пред'явлено позов.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено, обставин свого позову та як наслідок позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то з позивача підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 2080, 35грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільно набутим майном подружжя та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину даної квартири - відмовити за безпідставністю

Стягнути з ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 на користь держави 2080 (дві тисячі вісімдесят) гривень 35 коп. судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя П. С. Невойт