АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 760/17593/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6824/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

22 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - Аршакян Р.Т.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Солом'янського району м. Києва, ОСОБА_8 в інтересах якою діють ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні 1/5 частиною квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у вересні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення порядку користування квартирою, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 Проживає в цій квартирі разом з відповідачами. З 2013 року між сторонами склалися неприязні відносини, що виражається в постійних сварках та погрозах на її адресу.

Зазначила, що відповідачі намагаються позбавити її можливості користування житлом що належить їй на праві власності, погрожують їй, утискають її права в користуванні спірним майном, часто не допускають її до кухні, ванної кімнати, балкону.

Посилається на те, що квартира складається з трьох кімнат. Вона проживає в кімнаті площею 6,8 кв. м, але її неодноразово виганяли з цієї кімнати, мотивуючи це тим, що всі власники можуть проживати там де захочуть.

Також зазначила, що її частка у спільній частковій власності становить 1/5 частину, тобто фактично відповідає розміру житлової кімнати, яку вона просить виділити їй в користування. Виділ їй у користування цієї кімнати не порушить права інших співвласників на користування належними їм частками, яким вона просить виділити житлові кімнати площею 10,4 кв.м., 15,6 кв м. та балкон площе. 0,6 кв. м.

У зв'язку із викладеним, просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй в користування житлову кімнату площею 6,8 кв.м, а ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - житлові кімнати площею 10,4 кв.м., 15,6 кв. м. та балкон площею 0,6 кв.м, місця загального користування (кухню площею 5,4 кв. м, коридор площею 4,8 кв. м, ванну кімнату площею 2,1 кв. м, вбиральню 1,0 кв. м) - залишити в спільному користуванні сторін, зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні належною їй 1/5 частиною спірної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло виданого 8 грудня 1993 року Відділом приватизації Залізничної районної в м. Києві державної адміністрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9. Спадкова справа щодо належного йому майна не заводилася. Належна йому частка у праві спільної власності ніким успадкована не була.

З довідки №1067, виданої ВСП «Чоколівський», структурним підрозділом КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янського району м. Києва, вбачається, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру, остання розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, загальною житловою площею 32,6 кв. м, у тому числі 1-а кімната - 6,8 кв. м, 2-а кімната - 15,6 кв. м, 3-тя кімната - 10,4 кв.м, кухні площею 5,4 кв. м, ванної кімнати - 2,1 кв. м, вбиральні - 1,0 кв.м, коридору 4,8 кв. м. Загальна площа квартири 46,5 кв. м.

Судом також встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування спірною квартирою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами щодо наявності спору з приводу порядку користування спірною квартирою та отримувала відповіді що всі спірні питання носять цивільно-правовий характер і мають вирішуватися згідно чинного законодавства.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є сусідками сторін, пояснили суду, що дійсно між сторонами існує спір щодо користування спірною квартирою та конфліктні стосунки. Свідки неодноразово чули, як сваряться сторони, бачили позивачку на сходовій клітині без теплого одягу та без ключів від квартири. Позивачка скаржилася їм, що відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

З матеріалів справи вбачається, що житлові кімнати, які позивач просить виділити відповідачам, є суміжними, кімната, яку ОСОБА_4 просить виділити у користування відповідачів, розміром 15,6 кв. м, є прохідною.

Також з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2014 року, шлюб між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано. У сторін є двоє дітей різної статі, старших за 9-ть років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що запропонованим позивачем варіантом порядку користування квартирою порушуються права інших співвласників квартири.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Сторони є власниками спірної квартири у рівних частках.

Житлова площа спірної квартири складає 32,6 кв. м. Таким чином, на кожного із співвласників припадає по 6, 52 кв. м житлової площі ( по 1/5 частині).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.

Відмовляючи у позові суд вказав, що наданням у користування позивачу кімнати площею 6,8 кв.м., будуть порушені права інших співвласників, оскільки їх частка стане меншою. При цьому суд першої інстанції не вказав наскільки зменшиться частка у житловій площі відповідачів у відношенні до їх ідеальних часток та чи буде таке зменшення суттєво впливати на права та інтереси сторін враховуючи ту конфліктну ситуацію, що склалася відносно користування спірною квартирою.

Виходячи з розміру житлової площі, при наданні у користуванні позивачу кімнати площею 6,8 кв.м., а відповідачам - кімнат площею 15,6 кв. м та 10,4 кв.м відхилення від її ідеальної частки складає 0,28 кв.м.

При визначенні порядку користування жилим приміщенням допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Суд не звернув уваги на те, що відступ від ідеальних часток є незначним, а відтак висновки суду про те, що встановлення порядку користування спірною квартирою призведе до порушення прав відповідачів колегія суддів вважає помилковими.

Враховуючи, що відступ від ідеальних часток є незначним, а перепланування кімнати площею 10 кв.м є самовільним, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення суду в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову про встановлення порядку користування спірною квартирою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року в частині відмови у задоволені позову скасувати, ухваливши в цій цастині нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 6,8 кв.м, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - житлові кімнати площею 10,4 кв.м., 15,6 кв. м, балкон площею 0,6 кв.м.

Місця загального користування - кухню площею 5,4 кв. м, коридор площею 4,8 кв. м, ванну кімнату площею 2,1 кв. м, вбиральню 1,0 кв. м - залишити в спільному користуванні сторін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді