У Х В А Л А

21 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 8 жовтня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 60, 61, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статей 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України).

На обгрунтування зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2012 року та від 26 вересня 2012 року й постанови Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 16 грудня 2015 року та від 8 квітня 2015 року, в яких, на її думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, з огляду на те, що суди установивши, що нежитлові приміщення складу-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1 придбані ОСОБА_5 як фізичною особою - підприємцем для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку і не за спільні сумісні кошти подружжя, дійшли висновку про те, що зазначене майно є особистою приватною власністю відповідача відповідно до статті 57 СК України.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 11 березня 2015 року в справі про визнання права власності, Верховний Суд України скасовуючи рішення суду касаційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції виходив з того, що суди встановивши, що спірне майно відноситься до правового режиму спільної сумісної власності подружжя, водночас дійшли взаємовиключних висновків про те, що це майно належить відповідачу за первісним позовом як фізичній особі-підприємцю, та не вирішили спір по суті щодо поділу спірного майна з урахуванням статті 71 СК України;

- від 16 грудня 2015 року в справі про поділ майна подружжя, Верховний Суд України дійшов висновку про правильне застосування судом касаційної інстанції положень статей 57, 61 СК України та статті 52 ЦК України, оскільки установивши, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, зазначене майно є спільним майном подружжя й підлягає поділу відповідно до статей 57, 60, 61, 71 СК України;

- від 8 квітня 2015 року в справі про поділ майна подружжя, визнання договорів відчуження транспортного засобу недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, Верховний Суд України виходив з того, що суди установивши, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, дійшли помилкового висновку про те, що майно не належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, помилкове застосування судом статей 60, 65 СК України не потягло ухвалення судом незаконного рішення.

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року, від 16 грудня 2015 року та від 8 квітня 2015 року, на які посилається заявниця.

Що стосується наданих для порівняння ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2012 року та від 26 вересня 2012 року, то вони не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направив справи на новий розгляд з підстави, передбаченої частиною другою статті 338 ЦПК України в зв'язку з порушенням норм процесуального права, оскільки судами не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема