Справа №173/1504/16-ц
Провадження №2/173/788/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права власності до відповідача ОСОБА_2 селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3, згідно якого просить визнати за ним право власності на садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Дніпровська, 53 в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті матері ОСОБА_4, померлої 02.02.2000 року в порядку спадкування за заповітом посилаючись на наступне.

10.11.1989 року помер його батько ОСОБА_5 Елисеєвич.

02.02.2000 року померла мати позивача ОСОБА_4.

18.02.1962 року одружились ОСОБА_5 Елисеєвич та ОСОБА_4.

ОСОБА_4 мала двох дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя мати позивача успадкувала садибний житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя. Внаслідок чого житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: с. Дніпровське, вул. Дніпровська, 53 переходить у власність ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 не звернулася до органу, який здійснював на той час реєстрацію права власності.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1.

На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку садибного типу за адресою: с. Дніпровське, вул. Дніпровська, 53 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

10.08.2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори Верхньодніпровського району із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, на житловий будинок та в той же день отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв»язку з тим, що померла ОСОБА_4 набула права власності на зазначене майно, але не зареєструвала його відповідно до законодавства, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач - представник ОСОБА_2 селищної ради в судове засідання не з»явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явилась, подавши заяву про слухання справи у її відсутність.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, представник КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: судом встановлено, що 10.11.1989 року помер батько позивача ОСОБА_5 Елисеєвич.

02.02.2000 року померла мати позивача ОСОБА_4.

18.02.1962 року одружились ОСОБА_5 Елисеєвич та ОСОБА_4.

ОСОБА_4 мала двох дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя мати позивача успадкувала садибний житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя. Внаслідок чого житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: с. Дніпровське, вул. Дніпровська, 53 переходить у власність ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 не звернулася до органу, який здійснював на той час реєстрацію права власності.

Судом встановлено, що на день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку садибного типу за адресою: с. Дніпровське, вул. Дніпровська, 53 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

10.08.2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори Верхньодніпровського району із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, на житловий будинок та в той же день отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв»язку з тим, що померла ОСОБА_4 набула права власності на зазначене майно, але не зареєструвала його відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1, відповідно до якого все своє майно заповіла останньому, в тому числі і житловий будинок садибного типу № 53 по вул. Дніпровській смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при наявності заповіту спадкування виникає за заповітом, а спадкоємцями є особи, вказані в заповіті.

Так як ОСОБА_4 за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1, то після смерті ОСОБА_4, спадщина відкривається за заповітом, а спадкоємцем є ОСОБА_1, який своєчасно звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, в зв»язку з тим, що померла ОСОБА_4 набула права власності на зазначене майно, але не зареєструвала його відповідно до законодавства.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Дніпровська, 53 в сел.. ОСОБА_2 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої 02.02.2000 року матері ОСОБА_4

При наявності спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, спадкування за законом не виникає.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, яка є спадкоємцем першої черги за законом будь-яких доказів того, що вона має право на обов»язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 1241 ЦК України не надала, тому не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4

Так як не належне оформлення права власності на домоволодіння виникло не з вини відповідача: ОСОБА_2 селищної ради, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору повинні бути покладені на позивача ОСОБА_1

Керуючись ст. 10, 60,2012, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим за адресою : сел.. ОСОБА_2 вул.. Чапаєва, 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Дніпровська, 53 в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, розташованого на земельній ділянці площею 0.12 га,. по фактичному користуванню в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 02.02.2000 року.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 552 грн., покласти на позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Верхньодніпровського районного суду. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні підчас проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не було змінене або скасоване.

Суддя Т.М. Петрюк