Справа № 645/3447/16-ц
Провадження № 2/645/2074/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 вересня 2016 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Федорової О.В.
при секретарі судового засідання - Петленко І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:
до Харківської міської ради
про визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме частку 1/2 квартири АДРЕСА_1, яку остання успадкувала після смерті її чоловіка ОСОБА_3. Позов мотивований тим, що вищевказана квартира до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме до моменту смерті ОСОБА_5, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_3 1/2 квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому, успадкувала його дружина - ОСОБА_2, яка 27 вересня 2006 року заповіла позивачу належну їй на праві особистої власності вказану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_2, у зв'язку з чим позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, якою 8 вересня 2014 року було відкрито спадкову справу № 56501637. 23 травня 2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1994 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину квартири, яку спадкодавець успадкувала після свого чоловіка, ОСОБА_1 було відмовлено, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на вищевказану 1/2 частину квартири.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Представник позивача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов.
Відповідач - Харківська міська рада правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, суд встановив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року чоловік спадкодавця ОСОБА_5 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі й на належну йому 1/2 частину зазначеної квартири. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2000 року, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_2 після смерті свого чоловіка (а.с. 13).
27 вересня 2006 року ОСОБА_2 було складено заповіт (реєстраційний номер № 6-1011) на належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 на користь позивача (а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 24 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 14).
08 вересня 2014 року Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 56501637, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38304574 .
У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину квартири, яку ОСОБА_2 успадкувала після смерті свого чоловіка, було відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. від 23.05.2015 року № 1584/02-31 (а.с. 90).
Дана відмова була мотивована тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2000 року, відповідно до якого ОСОБА_2 успадкувала 1/2 частини вказаної квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, відсутня реєстрація права власності на нерухоме майно.
Отже, згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37955164 від 23.05.2015 року за позивачем зареєстровано право власності тільки на 1/2 частини спірної квартири (а.с. 18).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
За загальним правилом цивільного законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 524, 525 ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР).
Статтею 548 ЦК УРСР передбачалось, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Перелік дій, що свідчили про прийняття спадщини, був визначений законодавцем у ст. 549 ЦК УРСР.
Відповідно до вказаної правової норми визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він міг заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускалось.
Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Статтею 554 ЦК УРСР передбачалось, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходила до спадкоємців за законом і розподілялась між ними в рівних частках.
Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 цього Кодексу) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат», п.п. 109, 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому в кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).
Відповідно до п. 112 вищезазначеної Інструкції та п. 210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, яка діє на теперішній час, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.
Таким чином, системний аналіз вказаних вище норм цивільного законодавства дозволяє стверджувати, що спадкоємець, який прийняв спадщину, набуває право на неї з дня її відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця, а не з дня отримання ним свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності вищевказаним Законом, спадкоємці, що прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 червня 2000 року.
Таким чином, відповідно до приписів ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частину квартири, однак не здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, по належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
На заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на 1/2 частину вказаної квартири.
Враховуючи, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлений можливості її оформити, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя Федорова О.В.