Справа № 185/7043/16-ц
Провадження № 2/185/3809/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 державна нотаріальна контора про визнання довіреності та договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину -

В С Т А НО В И В

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона була власницею домоволодіння №34 по вул. Горького с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області. Договором дарування житлового будинку, укладеного та посвідченого 28 грудня 2004 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори відповідач ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності від позивачки подарила відповідачеві ОСОБА_4 вищезазначений житловий будинок.

Довіреність від імені позивача та договір дарування позивач вважає недійсними у звязку із тим, що на час видачі довіреності ст.245 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та ст.40 Закону України «Про нотаріат» не дозволяла видавати довіреності на розпорядження нерухомим майном, оскільки такі довіреності можливо було посвідчити лише нотаріально, сама довіреність вважає недійсною ще й тому, що відповідач ОСОБА_5, будучи дружиною відповідача ОСОБА_4, не мала права вчиняти дії на його користь, тобто укладати від імені позивача договір дарування на користь свого чоловіка.

Договір дарування позивач вважає недійсним, оскільки він вчинений під впливом тяжкої обставини згідно із ст.233 ЦК України. Договір дарування було укладено на підставі довіреності на розпорядження майном, яке є єдиним її місцем проживання. Жодного іншого місця проживання чи житла на праві власності позивач не має. На момент укладення договору дарування позивач була людиною похилого віку, досягла 65 років, страждала на низку важких захворювань, перенесла інсульт. Договір було укладено в той час, коли позивач відчувала стрес після смерті двох близьких людей чоловіка та онуки, у звязку із чим почувала себе пригніченою та одинокою. Договір дарування та довіреність щодо представництва інтересів позивача було укладено на вкрай невигідних для неї умовах під впливом значних тяжких обставин, що не відповідало її внутрішній волі (передача майна в обмін на допомогу та догляд).

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги в частині визнання недійсною довіреності в частині моменту посвідчення цієї довіреності не 21, а 10 грудня 2004 року, що йому стало відомо після отримання на запит суду копії довіреності із Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори. У звязку із цим вважає, що посвідчення довіреності від 21 грудня 2004 року до її видачі, тобто 10 грудня 2004 року також є підставою для визнання її недійсною. На час укладення спірного правочину в грудні 2004 року такого роду довіреності мали бути посвідчені тільки нотаріально, що також є підставою для визнання довіреності недійсною. В іншому підтримав повністю доводи позовної заяви.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав, пославшись на доводи письмових заперечень на позовну заяву. Вважав, що різниця в даті видачі довіреності 21 грудня 2004 року та її посвідченні 10 грудня 2004 року є опискою посадової особи сільської ОСОБА_3, яка не свідчить про недійсність довіреності з огляду на копії аркушів із реєстраційної книги сільської ОСОБА_3, де зазначена дата посвідчення довіреності 21 грудня 2004 року. Також вважає, що станом на момент видачі довіреності 21 грудня 2004 року посадова особа органу місцевого самоврядування мала право посвідчувати довіреності на право розпорядження нерухомим майном, заборона посвідчення таких довіреностей була введена шляхом змін у ст.245 ЦК України тільки в 2012 році.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін по справі та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі у звязку із наступними обставинами.

Так, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_7 позивачу належало домоволодіння №34 по вул. Горького с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с.9,10).

Дане домоволодіння є єдиним постійним місцем проживання позивача, іншого нерухомого майна за нею не значиться (а.с.18).

У відповідності до довіреності, виданої позивачем 21 грудня 2004 року та посвідченої секретарем Вербківської сільської ОСОБА_3 Павлоградського району 10 грудня 2004 року, позивач уповноважила ОСОБА_5 подарувати від її імені ОСОБА_4 домоволодіння №34 по вул. Горького с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської област (а.с.67).

Суд вважає довіреність від 21 грудня 2004 року недійсною, оскільки її було посвідчено 10 грудня 2004 року, тобто раніше, ніж видано 21 грудня 2004 року, до цього часу ніхто із учасників спірних правовідносин не ставив питання щодо внесення виправлень у видану 21 грудня 2004 року довіреність згідно Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ніхто не звертався із питання дійсності даної довіреності.

Окрім цього, згідно із ст.245 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Правочин договору дарування має обовязкову нотаріальну форму, у звязку із чим і довіреність на його вчинення повинна мати обовязкову нотаріальну форму.

Норми ст.ст.37,40 Закону України «Про нотаріат» не надавали посадовим особам органів місцевого самоврядування права на посвідчення довіреностей щодо розпорядження нерухомим майном.

Таким чином, у державного нотаріуса Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори, з огляду на явну невідповідність форми довіреності встановленій законом та наявність в ній дати посвідчення раніше дати видачі, не було належних та законних підстав для посвідчення оспорюваного договору дарування 28 грудня 2004 року, оскільки відповідач ОСОБА_5 не мала для цього відповідних повноважень на розпорядження від імені позивача спірним домоволодінням.

Зазначене тягне за собою визнання недійсним договору дарування житлового будинку з належними господарськими та побутовими спорудами (домоволодіння) за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки вул. Горького, 34, укладений 28 грудня 2004 року та посвідченого державним нотаріусом Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори , який було укладено між ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю від імені позивачки та ОСОБА_4

Укладений договір дарування підлягає визнанню недійсним, як такий, що вчинений під впливом тяжкої обставини згідно із ст.233 ЦК України, оскільки фактично позивачка в результаті нього була позбавлена свого єдиного нерухомого майна, яке є її єдиним місцем проживання. На момент укладення договору дарування позивачці виповнилося 65 років, вона страждає на низку захворювань, договір було укладено після смерті двох її близьких родичів (а.с.17,19,20,21,22).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що договір дарування було укладено на вкрай невигідних для позивачки умовах під впливом значних тяжких обставин, що не відповідало її внутрішній волі (передача майна в обмін на допомогу та догляд).

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах може бути визнаний судом недійним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальник має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдарованого.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Визнання недійсним договору дарування тягне за собою повернення сторін договору у первісний стани згідно із ч.1 ст.216 ЦК України, тобто за позивачкою необхідно визнати право власності на спірне домоволодіння.

У відповідності до положень п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, копію договору дарування позивачка отримала тільки в серпні 2016 року після виникнення конфліктів із сином відповідачів, до цього вона не знала, хто коли та яким чином є власником спірного домоволодіння, оскільки вона не була безпосереднім учасником угоди від 28 грудня 2016 року. Тобто, враховуючи, що про існування довіреності та договору дарування позивачка дізналася в серпні 2016 року, то й строк давності на право звернення до суду із позовом нею не пропущений.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на судовий збір (а.с.1,2) по 851,20 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 державна нотаріальна контора про визнання довіреності та договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину задовольнити повністю.

Визнати недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_3 на ОСОБА_8 секретарем виконкому Вербківської сільської ради Павлоградського району 21.12.2004 року за реєстром № 311 та посвідчену 10.12.2004 року.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з належними господарськими та побутовими спорудами (домоволодіння) за адресою Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Горького, 34, укладений 28 грудня 2004 року та посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори, який було укладено між ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з належними господарськими та побутовими спорудами (домоволодіння) за адресою Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Горького, 34.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 851,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 851,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення апеляційної скарги, а особи, які не були присутні при його оголошенні, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9