Справа № 355/1838/15-ц
Провадження № 2/355/14/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.,

при секретарі Ющенко Л.А., Гордієнко Т.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Астра Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що 27 грудня 2010 року між нею та ПАТ « ОСОБА_4 було укладено кредитний договір , відповідно до якого, ОСОБА_4 відкрив відновлювальну кредитну лінію та встановив кредитний ліміт в розмірі 200 000 грн. із строком повернення 27 грудня 2015 року, відсотками за користування кредитом у розмірі 20,9 % річних.

Договором від 21 липня 2011року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, 21 липня 2011 року були внесені зміни до Кредитного договору, а саме, банком встановлено Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в розмірі 350 000,00 грн.

Крім того, договором від 15 листопада 2012 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, сторони погодили, що починаючи з 10 лютого 2013 року погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється Позичальником сумою платежу, розрахованою згідно з стандартним графіком погашення кредитів, щомісяця до 10-го числа кожного місяця.

В подальшому ПАТ «АСТРА БАНК» повідомив ОСОБА_3 про те, що з 02.12.2013 року в результаті відступлення своїх прав вимоги за Кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами застави та/або поруки єдиним власником всіх прав вимог стало Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» із зазначенням, що відступлення, не призведе до будь-яких змін обсягу прав та обов'язків за Кредитними документами. Зокрема суми, що підлягають сплаті, та строки їх сплати залишаються такими ж.

Зобов'язання за Кредитним договором нею виконувались своєчасно достроковим погашенням заборгованості. Однак, 13.05.2015 року позивач отримала довідку із якої стало зрозумілим, що банк не спрямовував частини сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Крім того, ОСОБА_3 23.07.2015 року була отримана довідка банку про те, що станом на 23.07.2015 року заборгованість за Кредитним договором становила 162 252, 90 грн., а згідно довідки від 14.08.2015 року заборгованість за Кредитним договором станом на 13.08.2015 року (менш ніж через місяць) вже становила 183 001,23 грн., (тобто зросла на 20 748,33 грн.)

Посилаючись на те, що свої зобовязання за кредитним договором нею виконувалися добросовісно та виконані в повному обсязі, просила суд визнати укладений 27 грудня 2010 року Кредитний договір №40001 припиненим, а зобовязання за ним, виконаними.

Окрім того, просила суд визнати умови кредитного договору від 27 грудня 2010 року та доповнення до даного договору від 15 листопада 2012 року несправедливими та недійсними.

Також просила суд визнати недійсним і укладений між нею та Банком 27 грудня 2010 року Іпотечний договір.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог своєї довірительки.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначав, що повідомленням про відступлення, ПАТ « АСТРА БАНК » повідомив його довірительку про те, що з 02.12.2013 року в результаті відступлення своїх прав, вимоги за Кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами застави та/або поруки єдиним власником всіх прав вимог за Кредитними документами став новий кредитор - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» .

Враховуючи вимогу ПАТ «Дельта Банк» про наявність у його довірительки, як споживача фінансових послуг заборгованості за Кредитним договором| №40001 від 27 грудня 2010 року пояснив, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже для вимоги ПАТ « ДЕЛЬТА БАНК » сплатити ОСОБА_3 заборгованість яка зазначена в довідках-листах, ОСОБА_4 повинен був надати їй докази переходу до Банку прав у даному зобовязанні, обсяг цих вимог та докази, які їх підтверджують.

Оскільки у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відсутні належні і допустимі докази на підтвердження дійсності переданого права вимоги за Кредитним договором від 27 грудня 2010 року укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК», відсутні підтвердження факту отримання позивачкою як позичальником кредитних коштів за кредитним договором та виникнення заборгованості за ним, відсутні первинні бухгалтерські документи, просив суд постановити рішення, яким визнати відсутнім права вимоги у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за Кредитним договором №40001 від 27 грудня 2010 року, визнати даний договір припиненим , а зобов'язання за ним виконаними в звязку з чим, просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» здійснити перерахунок ( відповідне коригування) заборгованості за Кредитним договором №40001 від 27 грудня 2010 року.

Заперечуючи щодо позовних вимог ОСОБА_3 представник ПАТ « Дельта Банк» ОСОБА_2 суду пояснив, що в своїй позовній заяві позивачка стверджує, що сума сплаченого боргу за кредитом та відсотками за період з 2011 року 2015 рік відповідає загальній сумі заборгованості, що є підставою для визнання Кредитного договору № 40001 від 27.12.2010 року припиненим. Причому позивач посилається на додані до позовної заяви копії птатіжних доручень. Проте, до копії позовної заяви надісланої на адресу відповідача були додані лише 24 копії квитанцій за період квітень-серпень 2015 року, ряд з яких дублюється. Таким чином, твердження позивача щодо погашення кредиту та сплати відсотків не підтверджуються належними доказами та є недоведеними.

Також не можуть вважатися обгрунтованими доводи позивача щодо несправедливості умов кредитного договору виходячи з наступного.

Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлені відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК ).

Статтями 6, 627 Цивільного Кодексу України, передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

Позивач під час укладення Договору кредиту був ознайомлений з його умовами , з ним була проведена переддоговірна робота щодо повідомлення про сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку та висловив своє волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору. Даний факт є достатнім обґрунтуванням для відмови у позові з цих підстав. Позивач, згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України, мав відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Зазначених дій Позивачем вчинено не було.

Під час укладання договору, банк, керуючись нормами Закону України « Про захист прав споживачів» та п. п. 2.1, 2.4 та 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту надав клієнту в письмовій формі детальний розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується відповідним Графіком платежів, а також інформацію про всі витрати, пов'язані з одержанням кредите

Таким чином, позивач отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість свідомого і правильного вибору.

Додатково, щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів про внесення змін та доповнень до кредитних договорів та іпотечного договору зазначив наступне.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права з інтересу. Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи викладене ПАТ «Дельта Банк» заявляє про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними Договорів від 21.07.2011 року та від 15.11.2012 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору та Іпотечного договору від 27.12.2010 року.

З огляду на викладене, ПАТ «Дельта Банк» просить суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ « АСТРА БАНК » в особі старшого менеджера бек-офісу ОПЕРУ ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності № 2906від 02.12.2010 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 40001, відповідно до якого, ОСОБА_4 відкрив ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію та встановив кредитний ліміт в розмірі 200000 грн. із строком повернення -27 грудня 2015 року, відсотками за користування кредитом у розмірі 20,9 % річних.

Окрім того, за користування кредитом ОСОБА_3 повинна сплатити комісійну винагороду за встановлення кредитного ліміту одноразово в розмірі 1,00% від суми встановленого кредитного та комісію за невикористаний кредитний ліміт щомісячно, із розрахунку 0.0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день.

Цього ж числа між тими ж сторонами також було підписано і графік платежів, що повязані із наданням та обслуговуванням кредиту.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 40001, 27.12.2010 року між позивачем та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а самеАДРЕСА_1, що знаходиться за адресою м. Київ по вул. Жукова Маршала, буд 33А.

В подальшому, 21 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ « АСТРА БАНК » в особі старшого менеджера бек-офісу ОПЕРУ ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності № 2906 від 02.12.2010 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було укладено договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 40001 від 27.12.2010 року, відповідно до якого, ОСОБА_4 відкрив ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію та встановив кредитний ліміт в розмірі 350000 грн. із строком повернення -27 грудня 2015 року, відсотками за користування кредитом у розмірі 20,9 % річних.

Крім того, 15 листопада 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 40001 від 27.12.2010 року, відповідно до якого, було внесено зміни в існуючі кредитні зобов'язання, зокрема, щодо фіксованого щомісячного платежу.

Відповідно до пункту 1.2 Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на потреби, відповідно до Заявки-анкети Позичальника.

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 взяла кредит на придбання будівельної продукції для ремонту особистої нерухомості; витрати страхувальника (Позичальника) по договору страхування нерухомого майна, визначеного у п. 1.3.2 цього договору; витрати пов'язані з оформленням кредиту.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Судом встановлено, що з Кредитного договору № 74-Б від 26 серпня 2008 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача.

Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав ОСОБА_3 як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що згідно довідки банку від 23.07.2015 року за № 05-295967/1, станом на 23.07.2015 року заборгованість за кредитним договором становила 162252,90 грн., а згідно довідки від 14.08.2015 року за № 05-3058280 заборгованість за кредитним договором станом на 13.08.2015 року ( менш ніж через місяць) становила вже 183001.23 грн. ( тобто зросла на 20748.33 грн.)

Згідно довідки Відповідача від 13.05.2015 року №05-2959792/1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом за період з 02.12.2013 року по 22.04.2015 року Банком було спрямовано платежів на загальну суму 56 407,06 грн., основна частина яких спрямована лише на погашення відсотків.

Згідно квитанцій (платіжних доручень), що додаються до даного позову встановлено, що ОСОБА_3 за період з 02.12.2013 року по 22.04.2015 року було фактично сплачено Відповідачу платежів на загальну суму 76 400, 00 грн.

Пунктом 2.8. Кредитного договору передбачено, що Кредитор зараховує суму платежу в день надходження грошових коштів.

Оскільки Відповідач, який не добросовісно виконував умови договору, зарахував за період з 02.12.2013 року по 22.04.2015 року частини її платежів на суму 19 992,94 грн., то фактично, на шкоду Позивача штучно збільшено вартість (ціну) договору шляхом нарахування відсотків на частину не зарахованих платежів по Кредиту.

Із наданих довідок вбачається дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту.

Оскільки вбачається суттєва різниця між сумами боргу, а відомостей щодо зарахування сплачених сум банком ОСОБА_3 на її вимогу надано не було, ухвалою Баришівського районного суду від 29.12.2015 року відповідача по справі було зобовязано надати суду розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 40001 від 27 грудня 2010 року за період з 27.12.2010 року по дату розгляду справи, детальну виписку про рух коштів по позичковому рахунку, а також рахунку для зарахування відсотків щодо здійснення ОСОБА_3 платежів та їх розподіл ( на тіло, відсотки, комісії тощо) за період з 27.12.2010 року. Відповідна ухвала була направлена на адресу банку 29.12.2015 року за вих.№15409/15 та отримана відповідачем 20.01.2016 року.

Проте, ухвала суду про витребування доказів виконана не була, представник банку як спеціаліст з проведення розрахунку в судове засідання не з'явився.

Дослідивши в судовому засіданні надані ОСОБА_3 платіжні доручення, які підтверджують сплату позивачкою коштів по даному кредиту судом встановлено, що останньою на виконання умов договору фактично сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з 01.01.2011 по 01.08.2015 року 457 875.92 грн.

Відповідно до пункту 2.3. Кредитного договору, моментом повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Банка всієї суми кредиту.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 отримано в Банку 350 000,00 грн, а зараховано на відповідні рахунки Банком 457 875, 92 грн., детального розпису загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи відповідач суду не надав, то суд вважає кредит поверненим, а зобов'язання за кредитним договором, виконаними, а тому, позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині, суд вважає обгрунтованими.

Оскільки як встановлено в ході розгляду справи ОСОБА_3 умови кредитного договору виконані в повному обсязі, то на думку суду в ПАТ « Дельта Банк» відсутні права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 40001.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно частини четвертої та п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_3 про визнання недійсними Договорів від 21.07.2011 року та від 15.11.2012 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору та Іпотечного договору від 27.12.2010 року, представник відповідача просить суд застосувати до вимог позивачки позовну давність.

Судом встановлено, що кредитний договір № 40001 між ОСОБА_3 та ПАТ « АСТРА БАНК » , а також договір іпотеки, були укладені 27 грудня 2010 року, а з вимогами про визнання даних договорів недійними, ОСОБА_3 звернулася 11.11.2015 року тобто з пропуском встановленого Законом строку на звернення до суду, що є підставою для відмови в задоволенні даних позовних вимог.

Цивільне процесуальне законодавство встановлює правила розподілу судових витрат в залежності від того, на користь якої сторони (позивача чи відповідача) прийнято рішення по цивільній справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи ( а.с.69, 70, 88 ) ОСОБА_3 сплачено судовий збір згідно квитанції № 12810557-1 від 19.10.2015 року 1078.76 грн., згідно квитанції № 12810521-1 від 19.10.2015 року 487.20 грн. та згідно квитанції № 13572829-1 від 29.12.2015 року 487.20 грн., а судом задоволені лише дві вимоги, то суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ « Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 974.40 ( девятсот сімдесят чотири грн. 40 коп.)

Керуючись ст.ст. 8,10, 11,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 1054, 1056 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд , -

Вирішив:

позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Астра Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, - задовольнити частково.

Визнати кредитний договір № 40001 укладений 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ « АСТРА БАНК » в особі старшого менеджера бек-офісу ОПЕРУ ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності № 2906від 02.12.2010 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, припинений, а зобовязання за ним, виконаними.

Визнати відсутніми права вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 за кредитним договором № 40001 укладений 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ « АСТРА БАНК » .

Позовні вимоги щодо визнання кредитного договору № 40001 та іпотечного договору, які укладені 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ « АСТРА БАНК » в особі старшого менеджера бек-офісу ОПЕРУ ОСОБА_5 недійсними, несправедливими, залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , адреса: 01133 м. Київ вул. Щорса, 36-Б на користь ОСОБА_3, ( адреса реєстрації Київська область с. Морозівка вул. Радянська, 23 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) девятсот сімдесят чотири грн. 40 коп.

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_7