Єдиний унікальний номер 219/8116/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1060/2016
Головуючий у 1 інстанції Мединцева Н.М.
Категорія 27 Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Дундар І.О., Постолової В.Г.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2016 року, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2016 року, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовлено, - та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом вимог чинного законодавства України; апелянт вважає, що суд не дотримався вимог ст.ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та обєктивно не зясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, належним чином не перевірив виконання позичальником зобовязань за кредитним договором щодо відсутності у неї заборгованості взагалі, оскільки відсутність простроченої заборгованості не означає повернення всієї суми отриманого кредиту з урахуванням того, що дія кредитного договору не закінчилася; щодо направлення досудової вимоги розяснення наведено в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Так, про надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявились.

Від представника ПАТ «Дельта надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка та її представник повідомлені повістками та телефонограмою. Про вручення повістки представнику відповідачки ОСОБА_2 свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №44018, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 170 000 грн. з розрахунку 15,9 % річних за весь час фактичного користування кредитом.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1539 від 02.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3В.). Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №44018 від 19.11.2012 року.

Судом також встановлено,що до матеріалів справи надані документи, які підтверджують належне та своєчасне виконання відповідачкою своїх кредитних зобовязань, а саме квитанції щодо сплати обовязкових щомісячних кредитних платежів з моменту кредитного договору - з грудня 2012 року по жовтень 2015 року, що спростовує ствердження позивача щодо існування заборгованості з боку ОСОБА_1 за кредитним договором №44018 від 19.11.2012 року на момент подачі позову, а саме на 28.08.2015 року.

Про відсутність заборгованості з боку відповідачки також свідчить і розрахунок безпосередньо самого ПАТ «Дельта Банк» від 31.07.2015 року простроченої заборгованості по кредитному договору, згідно якого станом на 31.07.2015 року заборгованість відсутня, тобто: - тіло кредиту 0,00 грн.; - відсотки 0,00 грн., комісія 0.00 грн.

Відсутність заборгованості відповідачки ОСОБА_1 також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором№44018 від 19.11.2012 року, наданим в судове засідання безпосередньо представником позивача, згідно якого станом на 31.07.2015 року сума заборгованості (прострочена), відсоткової ставки (по простроченій заборгованості), нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості складає 0,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено існування заборгованості з боку ОСОБА_1 за кредитним договором №44018 від 19.11.2012 року на момент подачі позову, а саме на 28.08.2015 року.

Такі висновки суду в основному є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положенні статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом 19 листопада 2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №44018, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 170 000 грн. зі сплатою за користування кредитом процентів щомісячно в розмірі 18,49 процента річних. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору погашення кредиту, нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до 19 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору. При цьому розмір щомісячних платежів позичальника складає 3622.00 грн. У додатку №1 до кредитного договору визначені строк повернення кредиту до 19 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2012 року і до 19 листопада 2019 року; щомісячна сума кредиту, що має бути погашена; щомісячна сума процентів, що має бути погашена тощо.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях.

З наданих відповідачкою квитанцій, які були досліджені судом першої інстанції, вбачається, що умови кредитного договору нею не порушувались, оскільки вона щомісячно сплачувала суму на погашення кредиту відповідно до додатку №1 (починаючи з грудня 2012 року і впритул до жовтня 2015 року), тобто на час звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з позовом 28 серпня 2015 року прострочення повернення чергової частини позики не встановлено, що не заперечувало в апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк». Посилання в апеляційній скарзі на те, що в позові зазначена повна заборгованість за кредитом (як прострочена так і строкова), на сьогодні кредит не закрито, а відмова в позові позбавляє позивача права на повернення в судовому порядку залишку заборгованості, не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не позбавлений можливості предявлення позову про дострокове повернення залишку кредиту в разі прострочення повернення відповідачкою чергової частини позики після предявлення позову по даній справі.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на розяснення, наведені в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» щодо направлення досудової вимоги також є безпідставними, оскільки суд зазначеними обставинами свій висновок не обґрунтовував і крім того, такого розяснення, як наведено в апеляційній скарзі, в постанові Пленуму не міститься.

Отже, виходячи із зазначеної норми матеріального права і встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.303-304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: