У Х В А Л А

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «Аска», третя особа - Державна фіскальна служба України, про стягнення страхової відшкодування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року залишено без змін.

15 березня 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 року № 349, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2014 року, 11 лютого й 22 квітня 2015 року та ухвалу Верховного Суду України від 25 травня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, оскільки нею не доведено наявності страхового випадку, а саме, що її захворювання пов'язане із виконанням службових обов'язків та професійною діяльністю.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 215 року суд касаційної інстанції закрив провадження в справі, оскільки спір виник у сфері публічно-правових відносин (позов пред'явлено унаслідок проходження позивачем державної служби і до органу владних повноважень).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 квітня 2015 року скасував рішення судів попередніх інстанцій і направив справу на новий розгляд до місцевого суду з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема чи є інвалідність позивача такою, що настала у зв'язку із виконанням ним службових обов'язків.

У наданих для порівняння судових рішеннях та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2014 року та ухвала Верховного Суду України від 25 травня 2015 року не є рішеннями суду касаційної інстанції, ухваленими у порядку касаційного провадження, а прийняті у порядку, визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, тому не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «Аска», третя особа - Державна фіскальна служба України, про стягнення страхової відшкодування за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема