Справа № 140/1833/14-ц Провадження № 22-ц/772/309/2016Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 47 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Іванюка М.В., Панасюка О.С.

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю представника позивачів ОСОБА_2, представника відповідача Руснака В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» Немирівського району про застосування правових наслідків недійсної правочинів, витребування і повернення земельних ділянок власникам, стягнення недоотриманого доходу та відшкодування шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року ,-

В с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ситковецьке» про застосування правових наслідків недійсності правочинів, витребування і повернення земельних ділянок власникам, стягнення недоотриманого доходу та відшкодування шкоди. Зазначили , що вони є власниками земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Ометинецької сільської ради , а саме: ОСОБА_4 - площею 2,7794 га, кадастровий НОМЕР_1 а ОСОБА_5 - площею 2,7913 га кадастровий НОМЕР_2 .У травні 2011 року вони дізнались про існування договорів оренди зазначених земельних ділянок від 15.12.2005 року , начебто укладених між ними та ТОВ «Ситковецьке», строком на 10 років. Рішеннями Немирівського районного суду від 01.10.2013 року та від 15.11.2013 року вказані договори оренди землі визнано недійсними. Проте, відповідач, в порушення ст.ст.317, 321, 397, 398 ЦК України, продовжує незаконно використовувати вказані земельні ділянки, отримує прибуток, користується ними без відповідної правової підстави, чим порушує їх права власників. Посилаючись на ст.387 ЦК України, просили витребувати з незаконного володіння відповідача належні їм земельні ділянки та повернути їх.

В ході розгляду справи, позивачі неодноразово збільшували та змінювали позовні вимоги. Останньою заявою про збільшення та уточнення позовних вимог( т.2 а.с.54-55),позивачі,посилаючись на користування відповідачем без законних підстав їх землею, невідшкодування одержаних ним за недійсним правочином доходів та на ст.ст.386,390 ЦК України, просили відшкодувати їм збитки, у вигляді упущеної вигоди, стягнувши з відповідача отримані ним за період 2006-2014 років доходи від використання вказаних ділянок із врахуванням індексу інфляції станом на 01.05.2015 року , а саме : на користь ОСОБА_4 - в розмірі 238578,00 грн.; на користь ОСОБА_5 - 241445,00 грн. ,а також 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної відповідачем порушенням прав власника .

Рішенням Немирівського районного суду від 02.06.2015 року позов задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ТОВ «Ситковецьке» земельну ділянку, площею 2,7794 га, кадастровий НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 та повернуто її останній у стані придатному для ефективного використання без додаткового обробітку. Витребувано з незаконного володіння ТОВ «Ситковецьке» земельну ділянку, площею 2,7913 га, кадастровий НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 та повернуто її останньому у стані придатному для ефективного використання без додаткового обробітку. Стягнуто з ТОВ «Ситковецьке» на користь ОСОБА_5 10000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи , невідповідність висновків суду встановленим обставинам , їх недоведеність ,просять рішення суду в частині відмови в стягненні доходів , отриманих відповідачем внаслідок незаконного користування їх земельними ділянками ,скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення ,яким ці вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ситковецьке» просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні їх відмовити в повному обсязі.

Посилались на те, що суд дійшов помилкового висновку про володіння та користування товариством земельними ділянками позивачів, так як межі земельних ділянок ,що їм належать ,не встановлені та не визначені в натурі. Крім того, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_5 не доведено як факту наявності протиправності дій товариства відносно позивачів, так і спричинення йому моральних страждань, наявності причинного зв'язку між протиправними діями та моральною шкодою , не встановлено винну особу.

Заперечуючи проти скарги позивачів представник відповідача вважає їх доводи безпідставними ,а рішення суду в частині відмови їм в позові законним і обґрунтованим.

Заперечуючи проти скарги відповідача представник позивачів вважає рішення суду в оскаржуваній ними частині законним і обґрунтованим,а доводи скарги безпідставними.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_5 відхилено. Апеляційну скаргу ТОВ «Ситковецьке» задоволено частково. Рішення Немирівського районного суду від 02.06.2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення ,яким позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано товариство повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належні їм земельні ділянки ,стягнуто на користь ОСОБА_5 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з вчиненням недійсного правочину. В задоволенні решти позовних вимог позивачам відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 року касаційну скаргу представника позивачів задоволено частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року в частині позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТОВ «Ситковецьке» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та з врахуванням залишеної без змін частини рішення апеляційного суду ,колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Постановлене рішення в частині відшкодування збитків та моральної шкоди зазначеним вимогам не відповідає.

Так, суд першої інстанції встановив ,що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01.10.2013 року, що набрало законної сили, визнано недійсним договір оренди землі від 15.12.2005 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Ситковецьке» та скасовано його державну реєстрацію у Вінницькій РФ ДП «Центр державного земельного кадастру» 02.11.2007 року за №78.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 15.11.2013 року, що набрало законної сили, визнано недійсним договір оренди землі від 15.12.2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Ситковецьке» та скасовано його державну реєстрацію у Вінницькій РФ ДП «Центр державного земельного кадастру» 02.11.2007 року №76.

Постановляючи рішення в частині вимог про відшкодування збитків ,суд першої інстанції виходив з того, що наявність такої шкоди та її розмір відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам повинен бути підтверджений актом комісії Немирівської райдержадміністрації, який позивачами до суду не надано.В той же час суд виходив з того, що обґрунтованість вимог позивачів не підтверджуються протоколом комісії з визначення збитків .

Задовольняючи частково вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того що факт незаконного використання земельних ділянок позивачів встановлено ,а дії по такому використанню виходять за рамки договірних правовідносин і ними було спричинено моральну шкоду ОСОБА_5, а тому остання підлягає відшкодуванню.

Залишаючи рішення апеляційного суду в частині застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок позивачам без змін, суд касаційної інстанції дійшов висновку ,що правовідносини між сторонами носили характер договірних, а тому повернення майна позивачам не може відбуватись в порядку витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК), а повинно відбуватись в порядку застосування наслідку недійсності правочину(ст.216 ЦК )

Скасовуючи постановлене апеляційним судом у справі рішення в частині відшкодування збитків,суд касаційної інстанції не погодився з висновком останнього щодо необхідності застосування норм ст.ст.22,216 ЦК України, а послався на ст.22 ЦК, ст.ст.152,157 ЗК України та Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року.Щодо відшкодування моральної шкоди зазначив,що останнє можливе у випадках передбачених законом або договором, чого по справі не вбачається. При цьому зазначив ,що судом не з'ясовані обставини порушення прав позивачів, наявності причиннного зв'язку між порушеннями прав і збитками, а також щодо сплати відповідачем орендної плати .

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви ,з яких скасовані рішення, є обов'зковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що згідно зі статтями 156, 157 ЗК України відшкодування збитків здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів ,а тому до даних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст.152,157 ЗК України

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо такі порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч. 2 ст. 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам.

Згідно п.3 Порядку відшкодуванню підлягають ,зокрема, понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи ; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються , зокрема,представники районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції до спірних правовідносин вірно застосовано Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року.

Разом з тим, суд при розгляді справи ,в порушення ст.213,ч.4 ст.10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не вжив за клопотанням позивачів в передбаченому законом порядку всіх процесуальних дій по забезпеченню доказів , не з'ясував обставини сплати відповідачем орендної плати та її розміру, не дослідив обставини порушення прав позивачів як орендодавців спірних земельних ділянок, наявності причинного зв'язку між порушенням права й збитками та ухвалив рішення по справі ,не дослідивши належних та допустимих доказів на підтвердження розміру упущеної вигоди, як того вимагає Порядок.

Тому доводи скарги позивачів щодо цього є підставними ,а рішення суду в цій частині постановлено при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, не відповідає вимогам ст.213 ЦПК щодо законності і обгрунтованості ,а тому підлягає скасуванню ,з постановленням апеляційним судом нового рішення.

Відповідно до ст. 303 ч.2 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Ухвалою апеляційного суду від 03.02.2016 року за клопотанням позивачів було забезпечено докази та витребувано у Немирівської держадміністрації за результатами розгляду заяв позивачів акт комісії з визначення розміру збитків .

Враховуючи викладене , суд апеляційної інстанції дослідив надану на виконання ухвали апеляційного суду відповідь Немирівської районної державної адміністрації від 23.02.2016 року ,з якої вбачається факт відсутності у Немирівській районній державній адміністрації акту комісії з визначення розміру збитків, заподіяних позивачам. Засідання вказаної комісії було оформлено протоколом,з якого не вбачається обґрунтованість неотримання ними доходів через ненадання ними доказів реальності своїх намірів по використанню земельної ділянки для отримання доходів , затрат, понесених на її використання, тощо.

В засіданні апеляційного суду представник позивачів пояснила,що з цих питань за оскарженням дій(бездіяльності) Немирівської районної держадміністрації в порядку адміністративного судочинства не зверталась .

Таким чином,позивачі не надали суду передбаченого законом акту в якості допустимого доказу розміру спричинених позивачам збитків .

Оскільки законодавством передбачено визначення та встановлення розміру збитків, заподіяних власникам землі , виключно комісіями до складу яких входять представники осіб,вказаних в п.2 Порядку, оцінка та визначення розміру таких збитків судом знаходиться поза межами його компетенції.

Вирішуючи питання застосування інших зазначених позивачами підстав для стягнення отриманих відповідачем доходів на їх користь , наявності порушення прав позивачів, як орендодавців, причиннного зв'язку між порушеннями прав і збитками, а також розміру орендної плати та щодо її сплати відповідачем, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що відповідач тривалий час користувався і обробляв належні позивачам земельні ділянки на підставі договорів оренди, що рішеннями суду були визнані недійсними 01.10.2013 року та 15.11.2013 року .На протязі користування ділянками ТОВ «Ситковецьке» нараховувало позивачам орендну плату ,починаючи з 2008 року по 2014 роки включно ,в розмірі: ОСОБА_4- 7 426,95 грн., ОСОБА_5- 7 426,95 грн.(а.с.81,196,197 т.1),яку останні не отримували. До 2011 року позивачі не були обізнані про використання їх земельних ділянок товариством .

За умови добросовісного користування відповідачем земельними ділянками позивачів на підставі договорів оренди ,останні мали право на отримання саме орендної плати за час дії вказаних договорів . Оскільки саме орендну плату мали отримувати позивачі і відповідач нараховував її позивачам ,останню можна було б вважати їх упущеною вигодою в договірних правовідносинах.

Однак, як вбачається з позовних вимог ,матеріалів справи та пояснень представника позивачів, останні не вважають свої права порушеними , саме як орендодавців ; вказані договори оренди не підписували , не розраховували на отримання доходів за ними у вигляді орендної плати і не отримували нараховану їм відповідачем орендну плату .Як пояснила в засіданні суду представник позивачів ,останні не розцінюють нараховану відповідачем орендну плату в якості неотриманих ними доходів, вимог про її стягнення за рішенням суду не заявляють ,а за таких обставин у суду відсутні підстави , як для висновку про порушення їх прав як орендодавців ,так і для оцінки орендної плати як упущеної вигоди та стягнення її в якості збитків.

Крім того, колегія суддів вважає, що збитки в даних правовідносинах ,якщо вони обґрунтовані ,підлягають відшкодуванню на підставі ст.22 ЦК,ст.ст.152,157 ЗК України та Порядку ,а не на підставі ст. 216 ЦК України .

Що стосується відшкодування збитків позивачам з підстав ст.390 ЦК України у розмірі отриманих відповідачем від використання ділянок доходів, то зі змісту ст.390 ЦК вбачається ,що при витребуванні майна з чужого незаконного володіння власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Оскільки з матеріалів справи, залишеної без змін частини рішення апеляційного суду вбачається відсутність підстав для витребування майна в порядку ст.387 ЦК, а передання власникам отриманих набувачем доходів від майна із застосуванням механізму передбаченого ст.390 ЦК України можливе лише при його витребуванні , підстав для задоволення вимог позивачів про відшкодування збитків і з цих підстав відсутні.

Тому доводи апеляційної скарги позивачів щодо зазначеного не заслуговують на увагу.

Необґрунтованими є також доводи скарги про неврахування судом того, що шкода позивачам заподіяна самовільним зайняттям земельних ділянок ,оскільки вона не підтверджується жодними допустимими доказами, оскільки встановлено ,що відповідач користувався ділянками не самовільно ,а на підставі договорів оренди, що згодом були визнані недійсними.

Також слід взяти до уваги ,що позивачі заявили вимоги про відшкодування їм збитків у вигляді упущеної вигоди з 2006 року.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується сторонами , позивачі не знали про використання належних їм на праві власності земельних ділянок протягом 2006-2011 років. Про їх використання відповідачем дізнались у травні 2011 року . Оскільки згідно Порядку неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок тимчасового зайняття чи обмеження прав, а позивачі не довели ,що неотримання ними в цей період доходів виникло саме з цих , а не з власних причин, стверджувати ,що вони на протязі 2006 -2011 років зазнали збитків у розумінні Порядку та існує причинний зв'язок між порушенням права і збитками ,підстав немає.

Колегія суддів вважає ,що позивачі не довели належними та допустимими доказами обґрунтованість неодержання ними доходів та їх розмір , що відповідно до ст.157 ЗК та Порядку виключає їх відшкодування ,а тому в позові необхідно відмовити ще й з підстав недоведеності факту наявності збитку у вигляді упущеної вигоди.

Щодо вимог про відшкодування на користь ОСОБА_5 моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив із того, що така шкода завдана ОСОБА_5 незаконними діями відповідача по незаконному використанню земельних ділянок , а тому посилаючись на ст.ст.23, 1167 ЦК України, стягнув її у розмірі 10 000 грн.

З таким висновком суду погодитись не можна .

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених законом або договором.

Норми закону ,які стали підставою для визнання договору оренди недійсним, права на відшкодування моральної шкоди не передбачають ,як і положення самого договору .

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень п.5 Постанови Пленуму Верхового Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Оскільки суд при постановленні рішення не звернув уваги на відсутність належних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачеві внаслідок протиправності дій відповідача, враховуючи ,що він користувався земельними ділянками на підставі договору оренди , доводи апеляційної скарги товариства заслуговують на увагу .

З врахуванням допущених судом порушень - неповного з'ясування судом обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам та порушенням судом норм матеріального та процесуального права ,колегія суддів вважає ,що рішення суду в цій частині не можна визнати законним і обґрунтованим і останнє підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення - про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 152,157 ЗК України,ст.ст.22 ЦК України, ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТОВ «Ситковецьке» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТОВ «Ситковецьке» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: