АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

12 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.

при секретарі - Субчаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», голови комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Тягульського Володимира Григоровича про визнання незаконними розпорядження та наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання не чинити перешкоди,

за апеляційними скаргами представника Державної адміністрації залізничного транспорту України - Костенка Валерія Миколайовича, представника Міністерства інфраструктури України - Коренчук Оксани Михайлівни, представника Кабінету Міністрів України - Артеменко Єлізавети Ігорівни, представника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» - Юморанова Дениса Ігоровича

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 р.

В С Т А Н О В И Л А

08 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконними розпорядження та наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання не чинити перешкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог посилався на те, що постановою Кабінету Міністрів України №1633 від 29.10.2002 року та №1 від 04.01.2006 року його призначено начальником Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

13.02.2012 року між ним та Міністерством інфраструктури України укладено контракт №5-ІV на строк з 14.02.2012 року по 13.02.2017 року, в якому чітко визначені підстави для його звільнення як за його ініціативою, так і за ініціативою роботодавця.

Йому стало відомо, що наказом Міністерства інфраструктури України від 26.03.2015 року №44-О «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1.» припинено дію контакту від 13.02.2012 року №5-ІV, а наказом Міністерства інфраструктури України від 24.03.2015 року №99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» його повноваження як голови комісії з реорганізації було припинено.

Однак, його звільнення є незаконним, оскільки жодних документів про оголошення йому застосованих дисциплінарних стягнень зі сторони відповідачів він не отримував та не підписував.

Крім того, посилання відповідачів, як на підставу звільнення, на Звіт про результати проведення вивчення окремих питань діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» від 24.03.2015 року №14-2-03/04, проведеного комісією Міністерства інфраструктури України, не може бути взяте до уваги, оскільки самий порядок проведення такої перевірки викликає сумніви щодо об'єктивності та неупередженості такої перевірки, оскільки більшість висновків комісії ґрунтується на усних поясненнях працівників без жодного письмового доказу про якісь вказівки чи розпорядження позивача вчиняти певні дії.

Жодних пояснень щодо Звіту від 24.03.2015 року №14-2-03/04 він не надавав, як і не отримував запрошення чи повідомлення про необхідність їх надання.

Розпорядження КМУ від 25.03.2015 року №244-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» не містить конкретних фактів неналежного виконання обов'язків, передбачених контрактом від 13.02.2012 року №5- ІV, відсутнє посилання на пункт вказаного контракту, умови якого, на думку КМУ, він порушив, а також на правову підставу звільнення, передбачену КЗпП України.

Також, його звільнення відбулося без попереднього погодження голови Київської міської держадміністрації, що суперечить Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Постанові Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 року №818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203».

Вказує, що в порушення положень ст. 252 КЗпП України його звільнили без звернення до профспілки та отримання відповідної згоди на звільнення.

Крім того, безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства припинено його повноваження як голови комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

З урахуванням наведеного просив суд:

- визнати незаконним розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №244-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»;

- визнати незаконним наказ Мінінфраструктури України від 26.03.2015 №44-О «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1.»;

- визнати незаконним наказ Мінінфраструктури України від 24.03.2015 №99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на раніше займаній посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 25.03.2015 року на умовах, визначених контрактом між ОСОБА_1 та Міністерством інфраструктури України від 13.02.2012 №5-ІV;

- стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2015 року по день ухвалення рішення суду в сумі 444 396,63 грн;

- заборонити Тягульському В.Г. чинити перешкоди позивачу при виконанні ним обов'язків голови комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання Південно-Західна залізниця»;

- в порядку п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі на раніше займаній посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 25.03.2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», голови комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Тягульського Володимира Григоровича про визнання незаконними розпорядження та наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання не чинити перешкоди задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 №244-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Визнано незаконним наказ Міністерства інфраструктури України від 26 березня 2015 року №44-о «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1.».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 25.03.2015 року на умовах, визначених контрактом №5-ІV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 та додатковими угодами до контракту №5-ІV від 13 лютого 2012 року.

Стягнуто із Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 444 396,63 грн (сума зазначена без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів), з індексацією.

У задоволенні позовних вимог в частині щодо заборони Голові комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Тягульському Володимиру Григоровичу чинити перешкоди ОСОБА_1 при виконанні ним обов'язків голови комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» та в частині щодо Державної адміністрації залізничного транспорту України відмовлено.

Стягнуто із Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 6 665,96 грн.

Визнано незаконним наказ Мінінфраструктури України від 24.03.2015 року №99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Допущено негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця) - Костенко В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи.

Представник Міністерства інфраструктури України - Коренчук О.М. також подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Представник Кабінету Міністрів України - Артеменко Є.І. також подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Представник Державного територіально-галузевого об'єднання «ПЗЗ» -ЮморановІ.Ю. також подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясуванні обставин справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконними розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 №244-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» та наказу Міністерства інфраструктури України від 26 березня 2015 року №44-О «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1.», поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 25.03.2015 року на умовах, визначених контрактом №5-ІV від 13 лютого 2012 року, стягнення із Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_1 кошів у розмірі 444 396,63 грн, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що постановами Кабінету Міністрів України №1633 від 29.10.2002 року та №1 від 04.01.2006 року ОСОБА_1 призначено начальником Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця». (а.с. 40-41 т. 1)

13.02.2012 року між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 укладено Контракт №5-ІV на строк з 14.02.2012 року до 13.02.2017 року. (а.с. 185-195 т.2)

У подальшому до вказаного Контракту Додатковими угодами від 12.04.2013 року, 15.07.2013 року, 02.09.2013 року, 31.10.2013 року, 27.01.2014 року, 02.02.2015 року, вносилися певні зміни та доповнення. (а.с. 171-184 т. 2)

Відповідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування Контракту визначається законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.1998 року №12-рп/98 щодо офіційного тлумачення ч.3 ст.21 КЗпП України акцентовано увагу на те, що незважаючи на ці (які містить ст.9 КЗпП України) та інші застереження, що містяться у Кодексі законів про працю України та інших актах трудового законодавства України і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору, тощо.

Таким чином, при укладенні контракту закон надає право сторонам установлювати підвищену відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є зокрема підстави, передбачені контрактом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №244-р від 25.03.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» звільнено позивача з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» у зв'язку з невиконанням умов контракту. (а.с. 141 т. 2)

Наказом Міністерства інфраструктури України №44-О від 26.03.2015 року припинено дію Контракту від 13.02.2012 року №5-ІV, укладеного з начальником Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_1 Підстава: розпорядження КМУ від 25.03.2015 року №244, п. 8 ст. 36 КЗпП України, Контракт від 13.02.2012 року №5-ІV. (а.с. 125 т. 1)

Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, судді повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами у контракті для його розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, у Розпорядженні Кабінету Міністрів України №244-р від 25.03.2015 року не зазначено, на підставі якої статті КЗпП України відбулося звільнення, який пункт Контракту порушено ОСОБА_1, а в Наказі Міністерства інфраструктури України №44-О від 26.03.2015 року міститься лише посилання на розпорядження КМУ від 25.03.2015 року №244, п. 8 ст. 36 КЗпП України, Контракт від 13.02.2012 року №5-ІV, однак також не зазначено, який пункт Контракту порушено позивачем.

Оскільки в Розпорядженні КМУ від 25.03.2015 року №244 та Наказі Міністерства інфраструктури України №44-О від 26.03.2015 року не містить відомостей, який пункт Контракту від 13.02.2012 року №5-ІV порушено ОСОБА_1, суди позбавлені можливості на власний розсуд визначати, який пункт Контракту порушено позивачем, оскільки такими повноваженнями наділений орган, який видав наказ та розпорядження.

Суд лише зобов»язаний перевірити на підставі наданих доказів, чи мало місце порушення конкретного пункту контракту та не може на власний розсуд встановлювати, який пункт контракту став підставою для дострокового звільнення працівника.

При цьому наказ про звільнення має чітко містити посилання за які конкретно порушення особу звільнено з роботи.

У даному випадку, ні Розпорядження Кабінету Міністрів України, ні сам наказ про звільнення не містить таких даних.

У судовому засіданні, як на підставу порушення умов Контракту від 13.02.2012 року №5-ІV відповідачі посилаються на лист Укрзалізниці №ЦЗ-1-8/418 від 24.03.2015 року, лист Міністерства інфраструктури України №1228/10/14-15 від 24.03.2015 року, Звіт про результати проведення вивчення окремих питань діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» від 24.03.2015 року №14-2-03/04.

Так, Листом №ЦЗ-1-8/418 від 24.03.2015 року, адресованим Міністру інфраструктури України Пивоварському А.М., Укрзалізниця порушила клопотання про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» у зв'язку з невиконанням умов контракту відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. У даному листі також зазначено, що факти, зазначені у Звіті про результати проведення вивчення окремих питань діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» від 24.03.2015 року №14-2-03/04, свідчать про незабезпечення ОСОБА_1 ефективного використання і збереження державного майна як керівником об'єднання та невиконання умов укладеного з ним контракту, зокрема, порушення п. 1, абз. 15 п. 8, пп. г) п. 25, пп. й) п. 26 Контракту від 13.02.2012 року №5-ІV. Порушення ОСОБА_1 умов контракту також, серед іншого, встановлені перевірками, які проходили протягом 2014 року за наказами від 07.04.2014 року 3107-Ц/од, від 29.04.2014 року №158-Ц/од, від 28.07.2014 року №453-Ц/од. (а.с. 116-117 т. 1)

У листі Міністерства інфраструктури України №1228/10/14-15 від 24.03.2015 року, адресованому Прем'єр-міністру України Яценюку А.П., зазначено, що Міністерство інфраструктури України порушує клопотання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» у зв'язку з невиконанням умов контракту відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. Факти, зазначені у Звіті про результати проведення вивчення окремих питань діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» від 24.03.2015 року №14-2-03/04, свідчать про незабезпечення ОСОБА_1 ефективного використання і збереження державного майна як керівником об'єднання та невиконання умов укладеного з ним контракту, зокрема, порушення п. 1, абз. 15 п. 8, пп. г) п. 25, пп. й) п. 26 Контракту від 13.02.2012 року №5-ІV. (а.с. 142-143 т. 2)

Згідно підпункту в) п. 25 Контракту цей Контракт припиняється до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 26 і 27 цього Контракту.

У підпунктах б), з) п. 26 Контракту №2 від 27.03.2013 року зазначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контакт розірваний з ініціативи Міністерства промислової політики України в односторонньому порядку з дати, вказаної в наказі про його звільнення, у тому числі за пропозицією органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки;у разі порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті (а.с. 21 т.1).

Згідно із п. 1 Контракту від 13.02.2012 року №5-ІV за цим контрактом Керівник зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», далі Підприємство, здійснювати поточне управління Підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна, а Уповноважений орган управління зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Керівник зобов'язаний забезпечити ефективне використання державного майна, належний облік активів Підприємства та земельних ділянок (абз. 15 п. 8 Контракту).

За пп. г) п. 25 Контракту цей контракт припиняється з інших підстав, передбачених законодавством та цим Контрактом.

Відповідно до пп. й) п. 26 Контракту Уповноважений орган управління може порушити перед Кабінетом Міністрів України клопотання щодо звільнення Керівника із займаної посади, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі неефективного використання та збереження державного майна.

Кабінетом Міністрів України на підставі протоколу №29 від 04.03.2015 року зобов'язано Мінінфраструктури разом з МВС та іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади у двотижневий строк здійснити перевірку фінансово-господарської діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», зокрема, щодо причетності керівника об'єднання ОСОБА_1 до будівництва за державні кошти спортивно-розважального комплексу «Olimpic Village» та надати КМУ відповідні висновки і пропозиції. (а.с. 115 т. 1)

За результатами проведеної перевірки фінансово-господарської діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» складено Звіт про результати проведення вивчення окремих питань діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» від 24.03.2015 року №14-2-03/04. (а.с. 133-146 т. 1)

Аналізуючи вказаний Звіт, апеляційний суд зазначає, що в ньому відсутні відомості, які б надавали підстави вважати, що ОСОБА_1 було порушено пп. й) п. 26 Контракту від 13.02.2012 року №5-ІV.

До того ж, у самому Звіті зазначено, що питання участі ДТГО «Південно-Західна залізниця» у будівництві спортивно-розважального комплексу «Olimpic Village» та передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться ««Olimpic Village», потребують додаткового дослідження під час інших перевірок. (а.с. 146 т. 1)

Відповідачі в суді апеляційної інстанції підтвердили, що будь-яких конкретних висновків по цих питаннях надати суду не можуть, оскільки кримінальні справи порушені лише за фактом і провадження по кримінальних справах не закінчено, підозра позивачу не пред»явлена.

Також, апеляційний суд звертає увагу й на те, що згідно Акту №09-30/849 від 20.05.2015 року позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» за період з 01.01.2014 року по 07.04.2015 року, проведеної на вимогу суду, фінансова допомога Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі надавалась ДТГО «ПЗЗ» у межах сум, затверджених фінансовим планом підприємства на 2014 рік, на підставі Постанови, винесеної керівництвом і дорожнім комітетом профспілки Південно-Західної залізниці відповідно до колективного договору, облікової політики ДТГО «ПЗЗ» та у відповідності до вимог ч. 9 ст. 75 ГК України. Проведеним аналізом та перевіркою даних по ревізії документів у частині планування та надання допомоги Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі порушень не встановлено. (а.с. 168-199 т. 1).

На спростування цього відповідачі не надали жодного доказу.

Постановою Кабінету Міністрів України №298 від 11.04.2012 року затверджений Порядок розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пп. 4 п. 1 Порядку (в редакції, чинній на дату звільнення позивача) цей Порядок визначає процедуру розгляду подання щодо: призначення на посаду та звільнення з посади керівників державних господарських об'єднань, підприємств, установ і організацій, їх перших заступників та заступників у разі, коли відповідно до законодавства їх призначення на посаду та звільнення з посади здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до Конституції України та Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації», «Про столицю України - місто-герой Київ» керівник підприємства, його перший заступник та заступники призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України (пп. 10 п. 2 Порядку).

За вимогами п. 10 Порядку у передбачених законодавством випадках посадова особа, яка вносить подання про призначення на посаду осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку, може звертатися з пропозицією щодо звільнення з посади таких осіб. У пропозиції щодо звільнення з посади обґрунтовуються причини неможливості перебування особи на займаній посаді. До подання додаються завізований керівником відповідного органу проект рішення про звільнення з посади із зазначенням причини, біографічна довідка з фотокарткою, що засвідчується підписом керівника кадрової служби і скріплюється печаткою, заява особи про звільнення, пояснення особи, що звільняється за порушення трудової дисципліни, у разі потреби - матеріали службового розслідування, медична довідка, інші документи, що безпосередньо стосуються справи.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що позивач був повідомлений про необхідність надання 24.03.2015 року о 12:00 год пояснень щодо перевірки, оформленої Звітом від 24.03.2015 року №14-2-03/04, а тому Акт від 24.03.2015 року про неявку ОСОБА_1 або уповноваженої особи від ДТГО «Південно-Західна залізниця» не заслуговує на увагу.

Отже, звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» відбулося з порушенням умов Контракту та норм трудового законодавства, а тому його поновлення на займаній посаді ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За вимогами абз. 3 п. 2, п. 5, абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період

Суд першої інстанції вірного дійшов висновку, що з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2015 року по 05 липня 2016 року в сумі 444 396,63 грн (2390 год (кількість годин) * 185,94 грн (середньогодинна заробітна плата) = 444 396,63 грн), яка розрахована відповідно до довідки від 25.05.2015 року № НА-5/250.

Доводи представника ДТГО «Південно-Західна залізниця» - Юморанова Д.І. про те, що при стягненні середнього заробітку мало бути враховано суму отриманого позивачем заробітку на новому місці роботи, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах КЗпП України.

Як на підставу, відповідачі посилаються на п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року.

Стаття 117 КЗпП України дійсно передбачала, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи.

Разом з тим названу частину статті 117 КЗпП України виключено на підставі Закону № 3248-IV від 20.12.2005 року.

Отже, нормою матеріального права, в яку були внесені зміни після Постанови Пленуму №9, чітко визначено, що розмір компенсації за таких обставин зменшенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянтів, що посилання суду першої інстанції на те, що звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених для їх застосування, є помилковим, однак на висновок суду щодо незаконності звільнення позивача не впливає.

Також помилковим є висновок суду першої інстанції про недотримання відповідачами вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 року №818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. №203» щодо погодження звільнення позивача з Головою Київської міської державної адміністрації, оскільки відповідно з Додатком №2 до Постанови КМУ від 19 березня 1993 р. №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» (з наступними змінами та доповненнями) визначені показники, за якими визначається належність посад керівників підприємств, що є у державній власності, до номенклатурних груп для погодження, підприємства, на яких середньооблікова чисельність штатних працівників від 5001 і більше відноситься до першої номенклатурної групи та передбачено погодження Кабінету Міністрів України.

Однак помилковий висновок суду на необхідність отримання згоди Голови Київської міської державної адміністрації при звільненні ОСОБА_1 не є підставою для скасування рішення в частині незаконного звільнення з роботи.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянтів щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним наказу Мінінфраструктури України від 24.03.2015 року №99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», оскільки це не є місцем роботи позивача, його повноваження як голови комісії не передбачені Контрактом від 13.02.2012 року і заміна його як голови комісії є правом роботодавця.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 25 березня 2015 р. №246-р Тягульського В.Г. було призначено виконуючим обов'язки начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця». Наказом в.о. генерального директора-заступника голови комісії з реорганізації Державної адміністрації залізничного транспорту України від 26.03.2015 р. №288/0с було оголошено про призначення ТягульськогоВ.Г. в.о. начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» за переведенням з посади директора (з інфраструктури) Укрзалізниці.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним наказу Мінінфраструктури України від 24.03.2015 року №99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» та ухваленні в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

У іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А

апеляційні скарги представника Державної адміністрації залізничного транспорту України - Костенка Валерія Миколайовича, представника Міністерства інфраструктури України - Коренчук Оксани Михайлівни, представника Кабінету Міністрів України - Артеменко Єлізавети Ігорівни, представника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» - Юморанова Дениса Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 р. скасувати в частині вирішення вимоги про визнання незаконним наказу Міністерства інфраструктури України від 24 березня 2015 р. №99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цієї вимоги відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/10285/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11222/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.