Справа № 203/3104/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», Редакції всеукраїнської газети «Лица», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», Редакції всеукраїнської газети «Лица», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у всеукраїнській газеті «Лица» НОМЕР_1 сторінка 7 було надруковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_3», автор статті ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що у даній статті була поширена недостовірна інформація щодо позивача особисто та членів його сім'ї, тим самим було порушено його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки дана інформація не відповідає дійсності, та є такою, що підлягає спростуванню. Відповідно до тексту даної статті, інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, а саме ОСОБА_4. На думку позивача, недостовірною інформацією в даній статі є наступне:

●зазначено, що в приватній власності ОСОБА_1 знаходяться дві земельні ділянки площею по 1000 кв.м кожна, дві квартири - 80,6 кв.м та 81,8 кв.м та 2 гаражі по 40 кв.м кожен. В даному випадку недостовірною інформацією є те, що позивач є власником квартири загальною площею 81,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки він є її співвласником та йому належить лише 1/4 частина даної квартири, яку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом ВСТ №797630 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА № 589208. Окрім цього, перебування у власності позивача 1/4 частини зазначеної квартири відображена в його деклараціях також за 2011-2013 роки. Власником квартири АДРЕСА_2 площею 80,6 кв. м він є з 24 квітня 2002 року відповідно до договору купівлі-продажу АЕР №627448, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою І.Б.;

●зазначено, що сім'я ОСОБА_1 володіє чотирма земельними ділянками по 10 598 кв.м, 893 кв.м, 418 кв.м та 43 кв.м. Недостовірною інформацією в даному випадку є те, що земельна ділянка площею 418 кв.м взагалі у власності його членів сім'ї не перебуває, оскільки його дружині належить житловий будинок загальною площею 418 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_5, на земельній ділянці площею 893 кв.м, що і зазначено у його деклараціях за 2011-2014 роки. Їх син ОСОБА_7 (а не ОСОБА_13, як вказано в статті) взагалі не є ані власником, ані користувачем будь-якого майна, оскільки є малолітньою дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про його народження;

●зазначено, що на членів родини ОСОБА_1 оформлена і інша нерухомість площею в 1475,8 кв.м, 280,4 кв.м, 257,1 кв.м, 116,9 кв.м, та акцентовано увагу на тому, що він не вказав яка саме інша нерухомість. Однак, відповідно до тексту декларації, необхідно вказувати місцезнаходження об'єкта (країна, адреса) та його загальну площу (кв.м), вказування назви об'єкта майна текстом декларації не передбачено;

●зазначено, що протягом 2014 року у ОСОБА_1 нібито з'явилось дві квартири, а у членів його родини три земельних ділянки, які в деклараціях за попередні роки відсутні. Дана поширена інформація є недостовірною, оскільки протягом 2014 року ні позивач, ані члени його родини, не стали власниками двох квартир та відповідно трьох земельних ділянок, а наявні квартира площею 80,6 кв.м, 1/4 частина квартири площею 81,8 кв.м, та три земельні ділянки, були задекларовані ним в попередніх деклараціях за 2011-2013 роки. Недостовірною інформацією є акцентування уваги на тому, що позивач навмисно не уточнив, за яку ціну ним особисто та його рідними було придбано нове майно, оскільки право власності на нього було набуте раніше та витрат на його придбання у 2014 році не було;

●зазначено, що члени родини ОСОБА_1 мають два автомобілі Nissan Patrol та Audi A8, 2013 року випуску, однак в декларації позивач не вказав вартість даних автомобілів. Відповідно до тексту декларації, декларанту необхідно вказувати марки, моделі, (об'єми циліндрів двигуна) та рік випуску транспортного засобу, вказування вартості автомобілів текстом декларації також не передбачено, тому посилання у статті на навмисне невказування позивачем у декларації вартості автомобілів є також недостовірною інформацією;

●зазначено, що протягом 2014 року рідні ОСОБА_1 зробили два внески в статутні фонди підприємств та товариств. Перший внесок склав 4 730 000 грн., а другий - 900 000 грн. Дана інформація є недостовірною, оскільки протягом 2014 року його рідні не робили внесків у зазначених сумах до стаатутних фондів підприємств та товариств: 900 000 грн. внеску до статутного капіталу ТОВ «Липовий рай», що становить 50% частки у статутному фонді, було внесено його дружиною ОСОБА_8 ще у 2011 році (що було позивачем вказано в декларації за 2011-2014 роки); 4 730 000 грн. внеску до статутного капіталу ПП «Перший ІНФОРМАЦІЯ_6» належить його дружині ОСОБА_8, із яких частку у статутному фонді підприємства 4 300 000 грн. вона набула у 2013 році (задекларовано позивачем у декларації за 2013 рік) та 430 000 грн. внеску до статутного капіталу ПП «Перший ІНФОРМАЦІЯ_6» було зроблено нею на протязі 2014 року, що і задекларовано ОСОБА_1 в декларації за 2014 рік за загальною сумою 4 730 000 грн..

●зазначено, що протягом 2014 року рідні ОСОБА_1 поклали на банківський рахунок 2 212 610 грн.. Дана інформація є недостовірною, оскільки розмір банківського вкладу його дружини в сумі 2 160 000 грн. було вказано ним ще у декларації за 2011 рік, протягом 2012-2013 років цей розмір банківського вкладу склав 2 200 000 грн., а в 2014 році становив 2 212 610 грн., у зв'язку з чим протягом 2014 року розмір банківського вкладу його дружини зріс лише на 12 610 грн.;

●зазначено, що витрати сім'ї ОСОБА_1 за 2014 рік у п'ять разів перевищили доходи, однак витрати його сім'ї за 2014 рік на внесок до статутного фонду та збільшення розміру банківського вкладу фактично склали 442 610 грн.;

●зазначено, що дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_8 є власником комплексу для відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_4», угідь для полювання та риболовлі. Дана інформація є недостовірною, оскільки його дружина є не власником, а співвласником комплексу для відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_4», яке з 2014 року здійснює фінансово-господарську діяльність з ТОВ «Мисливсько-рибальське господарство «Бугаївське» та з 2013 року - з ПАТ «Полтаварибгосп» за договорами про надання послуг. Його дружина ОСОБА_8 ні з ТОВ «Мисливсько-рибальське господарство «Бугаївське», ані з ПАТ «Полтаварибгосп» майном чи корпоративними правами ніколи не була пов'язана;

●зазначено, що кременчуцька активістка ОСОБА_4 також підозрює сім'ю ОСОБА_1 у співпраці зі спецслужбами Росії, за текстом статті «ОСОБА_9 является соучредительницей предприятия ОСОБА_10, общества с ограниченной ответственностью «Липовый рай». Она и её муж ОСОБА_17 стали членами Наблюдательного совета публичного акционерного общества «Алуштинский зфирно-масляный совхоз-завод» в Крыму». Дана поширена інформація є також недостовірною.

Позивач вказує на те, що оскільки ним надано до суду відповідні докази недостовірності поширеної інформації щодо нього та членів його сім'ї, вказана інформація була поширена відповідачем в газеті, внаслідок чого підривається його авторитет та репутація серед його керівництва та його підлеглих, товаришів, а отже були порушені його честь, гідність та ділова репутація, як особи та державного службовця, то відповідно він на підставі ст.ст. 277, 297, 299 ЦК України має право на спростування такої інформації у тому ж засобі масової інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена, тому просив суд визнати недостовірною інформацію, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 року у всеукраїнській газеті «Лица» НОМЕР_2 на сторінці 7 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», автор статті ОСОБА_3, щодо позивача та членів його сім'ї, а саме щодо:

-перебування у власності ОСОБА_1 в цілому квартири загальною площею 81,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3;

-володіння членами сім'ї ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 418 кв.м;

-невказування ОСОБА_1 в декларації назви нерухомості, оформленої на членів його родини площею в 1475, кв.м, 280,4 кв.м, 257,1 кв.м та 116,9 кв.м;

-набуття права власності у 2014 році ОСОБА_1 двох квартир, а членами його родини трьох земельних ділянок та, відповідно, невказування ним особисто та його рідними ціни, за яку було придбане майно;

-невказування ОСОБА_1 в декларації вартості автомобілів Nisan Patrol та Audi А8, 2013 року випуску;

-внесення рідними ОСОБА_1 протягом 2014 року двох внесків в статутні фонди підприємств та товариств у розмірі 4 730 000 грн. та 900 000 грн.;

-внесення протягом 2014 року рідними ОСОБА_1 на банківський рахунок 2 212 610 грн.;

-витрат сім'ї ОСОБА_1 за 2014 рік у п'ять разів більше отриманих доходів;

-перебування у власності дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_8 комплексу для відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_4», угідь для полювання та риболовлі;

-підозрах кременчуцькою активісткою ОСОБА_4 сім'ї ОСОБА_1 у співпраці зі спецслужбами Росії.

Також позивач просив суд зобов'язати відповідачів спростувати вказану вище недостовірну інформацію про нього та членів його сім'ї, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 року у всеукраїнській газеті «Лица» НОМЕР_2 на сторінці 7 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», автор статті ОСОБА_3, у такий самий спосіб, у який вона була поширена, а саме: шляхом публікації відповідної статті у всеукраїнській газеті «Лица» на протязі 2-х випусків газети, з моменту набрання законної сили судовим рішенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_11 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача ГО «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я» ОСОБА_12, яка є також головним редактором всеукраїнської газети «Лица», у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на приписи ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Заперечення обґрунтувала тим, що позивач після виходу статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» не звертався до редакції, щоб скористатися своїм правом на відповідь та власне тлумачення обставин справи, а відразу звернувся до суду за спростуванням інформації, у тому числі й оціночних суджень, які спростуванню не підлягають. Зазначила, що ОСОБА_1 називає недостовірною інформацією у статті те, що він у декларації не вказав назви нерухомості, оформленої на членів його родини, ціни майна, придбаного їм особисто та його рідними, а також вартості автомобілів Nissan Patrol и Audi A8, однак він у декларації ці відомості і не зазначав. Крім того, позивач вказує, як на недостовірну інформацію, що він володіє квартирою загальною площею 81,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4, але у судовому засіданні він особисто пояснив, що подавав за 2014 рік до ДПІ дві декларації: одну - у м.Кременчуці, а другу - у м.Дніпропетровську, де в одній із них не вказав, що володіє 1/4 часткою квартири. Щодо решти доводів позивача представник зазначила, що спростуванню підлягають не усі відомості, а лише ті, якими порушено особисті немайнові права особи, а зазначеною позивачем «недостовірною інформацією» його права не порушені, оскільки інформацією не нанесена шкода його честі, гідності та діловій репутації.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила у позові відмовити, посилаючись на те, що інформація, яка була використана у статті, була отримана із загальнодоступних джерел та містить оціночний характер, тому спростуванню така інформацію не підлягає. В той же час, щодо неточностей в частині перебування у власності ОСОБА_1 в цілому, а не 1/4 частини, квартири площею 81,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4; володіння членами сім'ї ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 418 кв.м, що є площею житлового будинку, який перебуває у власності членів сім'ї позивача; набуття права власності у 2014 році ОСОБА_1 двох квартир, а членами його родини трьох земельних ділянок, - є редакційною опискою.

Стосовно зазначення у статті даних в частині внесення рідними ОСОБА_1 протягом 2014 року двох внесків в статутні фонди підприємств та товариств у розмірі 4 730 000 грн. та 900 000 грн.; внесення протягом 2014 року рідними ОСОБА_1 на банківський рахунок 2 212 610 грн., та витрат сім'ї ОСОБА_1 за 2014 рік у п'ять разів більше отриманих доходів, то дана інформація була відображена на підставі тих висновків, до яких автор статті дійшла, аналізуючи статки ОСОБА_1 та його сім'ї, виходячи з відомостей, зазначених ним особисто у декларації, яка була також опублікована.

Надаючи пояснення з приводу відображення у статті відомостей відносно перебування у власності дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_8 комплексу для відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_4», угідь для полювання та риболовлі, а також підозрах сім'ї ОСОБА_1 у співпраці зі спецслужбами Росії, автор ОСОБА_3 зазначила, що з приводу написання даної статті до неї звернулася ОСОБА_4, яка і повідомила дану інформацію.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила у позові відмовити, додатково зазначивши, що відносно ОСОБА_1 проводилася перевірка з приводу набуття ним та його сім'єю за короткий термін статків, зазначених в декларації, в той час як його дружина також до цього працювала на державній службі. Вона особисто направляла письмове звернення до Державної фіскальної служби України, Міністерства юстиції України, народних депутатів та інших органів з приводу проведення відносно ОСОБА_1 відповідної перевірки, де виклала відомі їй факти та обставини.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів та їх представників, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, у тому числі й відеозапис, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у всеукраїнській газеті «Лица» НОМЕР_1 на сторінці 7 було надруковано та опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_3», автор статті ОСОБА_3 (т.1, а.с. 18).

За змістом публікації: до редакції газети «Лица» звернулась керівник люстраційного комітету м.Кременчука ОСОБА_18, яка підозрює заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 в корупції. Раніше він працював начальником податкової інспекції в м.Кременчуці. За інформацією активістки ОСОБА_1 купує дорогі автомобілі та квартири, не дивлячись на відносно «скромну зарплату чиновника», його дружина ОСОБА_3 є власницею ресторанів та комплексів для відпочинку та має дохід за рік більше 1 мільйона гривень.

В декларації про доходи ОСОБА_1 зазначив скільки грошей заробив він та члени його сім'ї у 2014 році. Згідно документа, у позивача є син ОСОБА_13. У його приватній власності знаходяться дві земельних ділянки площею по 1000 кв.м кожна, дві квартири 80,6 кв.м та 81,8 кв.м - і два гаражі по 40 кв.м. Сім'я позивача володіє чотирма земельними ділянками по 10,989 кв.м, 893 кв.м, 419 кв.м та 43 кв.м. У 2014 році у ОСОБА_1 з'явилися дві квартири, а у членів його сім'ї - 3 земельні ділянки, які в минулих деклараціях не були зазначені. ОСОБА_1 не уточнив, за яку ціну він та його рідні придбали нове майно. Крім того, члени сім'ї заступника начальника ДФС мають 2 автомобілі 2013 року випуску: Nissan Patrol и Audi A8, вартість яких він також не зазначив. У 2014 році рідні ОСОБА_1 здійснили два внески в статутні фонди підприємств та товариств: перший склав 4 730 000 грн., другий - 900 000 грн., та поклали на банківський рахунок 2 212 610 грн..

Також у зазначеній статті було вказано про те, що дружина позивача ОСОБА_14 має свій бізнес в Полтавській області, вона є власницею комплексу для відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_4», угідь для полювання та риболовлі, ресторанів «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_6», салонів краси «ІНФОРМАЦІЯ_7». Кременчуцька активістка ОСОБА_15 також підозрює сім'ю чиновника у співпраці зі спецслужбами Росії, а саме: «ОСОБА_16 є співзасновником підприємства ОСОБА_8, товариства з обмеженою відповідальністю «Липовий рай». Вона та її чоловік ОСОБА_17 стали членами Спостережної ради публічного акціонерного товариства «Алуштинський ефірно-масляний радгосп-завод» в Криму», що також було зазначено у статті.

Сторонами визнаний той факт, що публікація такого змісту була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 року у всеукраїнській газеті «Лица», випуск НОМЕР_3, на сторінці 7, стаття «ІНФОРМАЦІЯ_3», автор статті ОСОБА_3.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спору про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Враховуючи положення ст.9 Конституції України, та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції і прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», безумовному застосуванню при вирішенню цього спору підлягають положення п.1 ст.10 вказаної Конвенції, за якими кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Зокрема, суд враховує основоположні принципи в цій сфері, наведені Європейським судом з прав людини у рішенні від 10 серпня 2006 року за результатами розгляду справи «Ляшко проти України» (Заява № 21040/02):

(а) свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (cf., Jersild v. Denmark, рішення від 23 вересня 1994, Series A no. 298, p. 23, п. 31; Janowski v. Poland [GC], no. 25716/94, n. 30, ECHR 1999-1; Nilsen and Johnsen v. Norway [GC], no. 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VIII; and Fuentes Bobo v. Spain, no. 39293/98, п. 43, 29 лютого 2000). Преса відіграє важливу роль в демократичному суспільстві. Хоча вона не повинна переступати певні межі, зокрема, що стосується захисту репутації та прав інших, а також розголошення конфіденційної інформації, обов'язком преси, тим не менш, є поширення інформації та ідей у спосіб, сумісний із її обов'язком і відповідальністю, щодо всіх питань, що становлять громадський інтерес, включаючи питання правосуддя (див. De Haes and Gijsels v. Belgium, рішення від 24 лютого 1997, Reports 1997-1, pp. 233-34, п. 37 та, mutatis mutandis, Cumpana and Mazare v. Romania [GC], no. 33348/96, nn. 92-110, ECHR 2004-...). Це не тільки завдання преси - поширювати подібну інформацію та ідеї - суспільство також має право отримувати їх. Інакше чи здатна була б преса відігравати цю життєво важливу роль «вартового пса демократії»(див. Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, рішення від 25 червня 1992, Series A no. 239, p. 27, п. 63). Стаття 10 захищає не тільки ідеї як такі або висловлену інформацію, а також форму, в якій їх подано (див. Oberschlick v. Austria (no. 1), рішення від 23 травня 1991, Series A no. 204, p. 25, п. 57). Свобода журналістських висловлювань також припускає певний ступінь перебільшення чи навіть провокації (див. Prager and Oberschlick v. Austria, рішення від 26 квітня 1995, Series A no. 313, p. 19, п. 38, and Thoma v. Luxembourg, no. 38432/97, пп. 45та46, ECHR 2001-111). Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більш загально, свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Межі припустимої критики відповідно ширші, коли йдеться про політика, ніж коли йдеться про пересічного громадянина. На відміну від останнього, кожне слово та дія першого неминуче та свідомо стають об'єктом ретельного вивчення з боку журналістів та громадськості, і, отже, він повинен виявляти вищий ступінь толерантності (див. Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986, Series A no. 103, п. 42). Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб. Проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов'язків (див. Janowski, процитоване вище, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, n. 48, ECHR 2002-II). Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (див. Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Суд виходить з того, що в зазначеній позивачем статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» в розділі «Забыл, сколько стоит его имущество» (мовою оригіналу) були приведені відомості, які, за твердженням автора статті, були викладені позивачем в його декларації про доходи, яка фактично є Декларацією про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, передбаченою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Зокрема, за твердженням автора статті, позивач у вказаній декларації навів відомості про те, що:

- у його власності перебуває квартира площею 81,8 кв.м.;

- члени його сім'ї володіють земельною ділянкою 418 кв.м.;

- у 2014 році у нього з'явилися дві квартири, а у членів його родини 3-и земельні ділянки;

- його рідні у 2014 році здійснили два внески в статутні фонди підприємств та товариств в розмірі 4 730 000 грн. та 900 000 грн., а також внески на банківський рахунок 2 212 610 грн., що більш аніж п'ять доходів за рік сім'ї податківця.

Судом досліджено копію відповідної декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, яка подавалася ОСОБА_1, як заступником начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 18 березня 2015 року (т.1, а.с. 176-180).

Зазначена декларація не містить зазначених відомостей, оскільки:

- у п.25 декларації зазначено, що у власності декларанта наявна лише 1/4 частка квартири площею 81,8 кв.м, а не вся квартира такої площі в цілому;

-у п.30 декларації зазначено, що у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта перебуває житловий будинок (не земельна ділянка) площею 418 кв.м, тоді як у п.29 цієї ж декларації відомості про перебування у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта земельної ділянки такої площі відсутні;

-у п.25 декларації зазначено, що у власності декларанта знаходяться одна квартира та 1/4 частка іншої квартири, а у п.29 декларації зазначено, що у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта перебувають три земельні ділянки. Декларація не містить відомостей про те, що зазначене нерухоме майно було набуте декларантом чи членами його сім'ї у 2014 році. Натомість, це ж нерухоме майно (за виключенням 1/4 частки квартири) було зазначене в декларації ОСОБА_1 про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік (т.1, а.с. 186-194);

- у п.51 декларації зазначено, що сума коштів на рахунках у банках та інших фінансових установах членів сім'ї декларанта становить 2 212 610 грн., а у п.53 декларації вказано, що розмір внесків до статутного (складеного капіталу) товариства, підприємства, організації складає 900 000 грн. та 4 730 000 грн. Декларація не містить відомостей про внесення у 2014 році цих грошових коштів на рахунки, до статутного (складеного капіталу) товариства, підприємства, організації тощо. Більше того, в декларації ОСОБА_1 про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік (т.1, а.с. 186-194);

-у п.51 декларації було зазначено, що сума коштів на рахунках у банках та інших фінансових установах членів сім'ї декларанта становить 2 200 000 грн., а у п.53 цієї декларації було вказано, що розмір внесків до статутного (складеного капіталу) товариства, підприємства, організації складає 900 000 грн. та 4 300 000 грн..

Наведені обставини у своїй сукупності доводять той факт, що автор публікації, який мав у своєму розпорядженні як декларацію ОСОБА_1, фрагменти якої він помістив у статтю, так і його декларації за попередні періоди, про що свідчить посилання автора на те, що певні відомості «в прошлых декларациях не фигурировали» (мовою оригіналу), не мав жодних об'єктивних перешкод для об'єктивного висвітлення відомостей, викладених у такій декларації.

Зазначивши у статті, що саме такі відомості були вказані позивачем у декларації за 2014 рік, автор ОСОБА_3 констатувала факти, а не висловлювала оціночні судження.

Суд враховує, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Дослідженими доказами доведено, що констатовані автором статті факти не відповідають дійсності, тобто в цій частині щодо позивача поширено недостовірну інформацію.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, який обійняв посаду державного службовця, вирішив апелювати до довіри громадськості та погодився «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, отже він підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував або виконує свої функції. При цьому він не повинен мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо позивача є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Позивач відкривається для прискіпливого висвітлення його слів та вчинків і повинен це усвідомлювати.

При цьому, обов'язком преси є поширення інформації та ідей у спосіб, сумісний із її обов'язком і відповідальністю, щодо всіх питань, що становлять громадський інтерес.

Перекручування інформації щодо змісту поданої позивачем декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік не слугувало інтересам демократичного суспільства та призвело до порушення немайнових прав позивача, оскільки щодо нього було поширено недостовірну інформацію.

При цьому суд вважає зазначити, що за законодавчо визначеними обмеженнями (ст.11 ЦПК Украйни) цивільна справа вирішується у межах заявлених позивачем вимог і судом оцінюється достовірність лише визначеної позивачем та поширеної щодо нього інформації, при цьому саме в такій редакції, яка була викладена автором статті у публікації (в зазначеній частині - зміст декларації про доходи). За таких обставин, суд обмежений у можливості висновків щодо джерел набуття позивачем та членами його сім'ї майна, і тому відповідні доводи відповідачів, висловлені в судовому засіданні, судом не оцінюються.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Позивач, особисті немайнові права якого порушено внаслідок поширення про нього недостовірної інформації, на підставі ч.1 ст.277 ЦК України, має право на спростування цієї інформації.

До посилань відповідачів на те, що згідно зі ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», вони не несуть відповідальності за публікацію зазначених відомостей, оскільки перелік майна та статків родини позивача взятий з його ж декларації про доходи, суд ставиться критично з наступних підстав.

За п.3 ч.1 ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Пункт 3 ч.1 ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» наголошує саме на дослівному відтворенні повідомлення, тоді як відомості із декларації позивача, як встановлено в суді, в публікації було перекручено.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що представник видавника в судовому засіданні фактично констатував таку фактичну обставину, пославшись на редакційну описку, однак не дивлячись на це, самостійно видавником вказана недостовірна інформація спростована не була.

Оцінюючи заперечення відповідачів про те, що позивач не скористався своїм правом на відповідь, а одразу звернувся до суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому судом враховуються такі відмінності:

а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при

реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною;

б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Суд враховує роз'яснення, викладені у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», за якими з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Також суд враховує роз'яснення, викладені у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», за якими згідно з частиною другою статті 124 Конституції України право на звернення до суду в разі поширення засобами масової інформації недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичної чи юридичної особи, є безумовним і невикористання передбаченого статтею 37 Закону про пресу права вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування такої інформації з подальшим правом на оскарження відмови в публікації спростування або порушення порядку його публікації не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Оскільки вибір способу захисту особистого немайнового права належить позивачеві, такий спосіб захисту як спростування недостовірної інформації, передбачений законом і за своєю правовою природою є відмінним від права на відповідь, зазначені доводи відповідачів судом відхиляються як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

З копії свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації (т.1, а.с. 103) вбачається, що загальнодержавна газета «Лица» зареєстрована Державним комітетом інформаційної політики, телебачення та радіомовлення України 04 липня 2002 року, засновником газети є ОСОБА_12.

Відповідачами суду надана копія договору №03 від 02 лютого 2015 року (т.1, а.с. 104), укладеного між ОСОБА_12, як засновником газети «Лица», та Громадською організацією «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», за умовами якого ГО «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», яка має статус юридичної особи, взяла на себе зобов'язання по видавництву та реалізації газети «Лица».

На думку суду, позивачем правильно було визначено відповідачами ГО «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», як видавника газети «Лица», ОСОБА_3, як автора публікації, та ОСОБА_4, як джерело частини інформації, що була використана у публікації.

За ч.ч. 6, 7 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, ГО «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», як видавника всеукраїнської газети «Лица», яка поширила щодо позивача зазначену недостовірну інформації, на підставі ч.ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України, слід зобов'язати спростувати цю недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо поширення відповідачами інформації про те, що позивач не вказав у декларації назви нерухомості оформленої на членів його родини площею в 1475, кв.м., 280,4 кв.м., 257,1 кв.м., 116,9 кв.м., не вказав в декларації вартість автомобіля Nisan Patrol та Audi А8 2013 року випуску, то такі відомості дійсно у декларації позивачем не зазначалися як такі, що не передбачені формою декларації. Посилання у публікації на ці обставини знаходиться у межах свободи журналістських висловлювань, яка припускає певний ступінь перебільшення чи навіть провокації, та немайнові права позивача не порушило.

Суд, керуючись вимогами ч.1 ст.360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові №6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, за яким відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Оскільки права позивача в цій частині відповідачем не порушені, вони не потребують судового захисту і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо поширення відповідачами інформації про те, що у власності дружини позивача ОСОБА_8 перебуває комплекс для відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_4», угіддя для полювання та риболовлі, а також посилання на підозри кременчуцької активістки ОСОБА_15 щодо співпраці членів сім'ї позивача (його дружини) із спецслужбами Росії, суд враховує роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». За п.6 вказаної постанови позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Позивач ОСОБА_8 в цій частині просить спростувати, як недостовірну, інформацію про його дружину ОСОБА_8, яка є повнолітньою дієздатною особою. Право на звернення до суду з такими вимогам позивач має в тому випадку, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує його особисті немайнові права. Позовна заява не містить обґрунтування зазначеної фактичної обставини і дослідженими судом доказами не доведений факт того, що поширена щодо ОСОБА_8 інформація порушує особисті немайнові права позивача. Позивач не уповноважувався ОСОБА_8 на звернення до суду та ведення справи в її інтересах. Оскільки права позивача в цій частині відповідачем не порушені, відповідні позовні вимоги задоволенню також не підлягають, що не є перешкодою для звернення з цими ж вимогами до суду самою ОСОБА_8 особисто.

Понесені позивачем судові витрати у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню на його користь з ГО Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я» згідно приписів ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 9, 32, 34, 68 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», Редакції всеукраїнської газети «Лица», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, - задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 року у всеукраїнській газеті «Лица» НОМЕР_1 сторінка 7 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», автор статті ОСОБА_3, в частині :

- перебування у власності ОСОБА_1 в цілому квартири площею 81,8 кв.м.;

- володіння членами сім'ї ОСОБА_1 земельною ділянкою 418 кв.м.;

- у 2014 році у ОСОБА_1 з'явилися дві квартири, а у членів його родини 3-и земельні ділянки;

- внесення рідними ОСОБА_1 у 2014 році двох внесків в статутні фонди підприємств та товариств в розмірі 4 730 000 грн. та 900 000 грн., а також внесення на банківський рахунок 2 212 610 грн., що більш аніж п'ять доходів за рік сім'ї податківця.

Зобов'язати відповідача Громадську організацію «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я», як видавника всеукраїнської газети «Лица», головний редактор ОСОБА_12, спростувати зазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме: шляхом публікації відповідної статті у всеукраїнській газеті «Лица» протягом 2-х випусків газети з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позову, - відмовити.

Стягнути з Громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров'я» на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г.Якименко