АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 46 366,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сплачений останньою судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.Суд першої інстанції, ухвалюючи вказане рішення, зазначені вимоги не врахував, повно і всебічно не з'ясував обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, не звернув уваги на фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері ОСОБА_5, в розмірі 1 400 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідно віку, до досягнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2014 року.

23 вересня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 201/5532/14.

Згідно довідки - розрахунку державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ від 21 жовтня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів на утримання його малолітніх дітей станом на 12 жовтня 2015 рік становить 19 467,32 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що встановлено факт заборгованості по сплаті аліментів з вини відповідача, відповідач ОСОБА_4 обізнаний про обов'язок сплачувати аліменти на користь позивача за рішенням суду, оскільки був присутнім при винесенні рішення про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей.

Згідно довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 02 червня 2014 року станом на 31 травня 2014 року заборгованість по виконавчому листу становить 12201,10 грн., а згідно довідки-розрахунку від 11 грудня 2014 року станом на 01 грудня 2014 року заборгованість по виконавчому листу становить 3066,10 грн.

Як вбачається із довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 27 січня 2015 року, станом на 26 січня 2015 року заборгованість по виконавчому листу відсутня.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов'язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов'язковому виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року, про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх малолітніх дітей набрало чинності з часу прийняття ухвали Апеляційним судом Дніпропетровської області 08 вересня 2014 року про залишення рішення суду першої інстанції без змін. Саме з 08 вересня 2014 р. виникло право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України. Не зважаючи на зазначене, судом першої інстанції розраховано пеню з 28 квітня 2014 р., що суперечить вимогам чинного законодавства.

Також, суд першої інстанції залишив поза увагою та взагалі не надав правової оцінки посиланням відповідача на те, що він не мав змоги своєчасно виплачувати аліменти в повному обсягу внаслідок загострення економічної ситуації в країні, зростання курсу долара, що негативно відображається на його матеріальному становищі, так як він є приватним підприємцем. Однак, він намагався сплачувати аліменти в межах своїх можливостей, що підтверджується як довідками виконавчої служби, так і квитанціями про перерахування певних сум на картковий рахунок позивачки, а як тільки у нього виникла можливість, він перерахував 08.08.2015 р. 60000 грн., в рахунок повного погашення заборгованості та майбутніх платежів.

Вказані обставини підтверджуються квитанціями про перерахунок коштів (а.с.22-31) та довідкою - розрахунком відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 27 січня 2015 року, станом на 26 січня 2015 року, відповідно до якої, станом на 09.12.2015 р., заборгованість по виконавчому листу відсутня, переплата становить 45091,25 грн. (а.с.38).

Але, суд першої інстанції на вказані обставини також уваги не звернув та здійснив нарахування пені з серпня по жовтень 2015 р.

Таким чином, за період сплати аліментів відповідачем здійснені виплати у більшому, ніж підлягали розмірі, тому заборгованість фактично була погашена.

Враховуючи зазначене, колегія суддів важає, що оскільки у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, відсутні і підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

За вказаних підстав, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, а у задоволенні позовних вимог сілд відмовити.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: