Справа № 369/6091/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5068/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 21.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Інтерфудс» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерфудс» було укладено Договір про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07 вересня 2011 року.

Відповідно до умов п. 2 частини 1 Кредитного договору сторони прийшли до згоди, що процентна ставка за користування кредитом у період з 07 вересня 2011 року по 06 вересня 2012 року є фіксованою, а у період з 07 вересня 2012 року по 06 вересня 2014 року є Плаваючою.

Фіксована процентна ставка на дату укладення Кредитного договору дорівнює 17 % і може змінюватись відповідно до Кредитного договору.

Позивач взяті на себе зобов'язання щодо надання позичальнику кредитних коштів, згідно Кредитного договору, виконав в повному обсязі. Фактично позичальнику було надано транш в сумі 3 500 000 грн., що підтверджується меморіальним валютним ордером № 8123378 від 14 вересня 2011 р. Згідно п. 2 частини 1 Кредитного договору цільове використання Кредиту в сумі 3 500 000 надано позичальнику не Рефінансування заборгованості у ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором відновлювальної кредитної лінії № 24-11/102 від 23 травня 2007 року.

У відповідності до п. 6.1., 6.2. частини 2 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого / несвоєчасно сплаченого платежу за кожний день такого прострочення.

Заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 03 липня 2016 року складає: 2 830 597,36 гривень з яких: 2 653 474,00 грн. сума нарахованих і не сплачених відсотків; 177 126,36 грн. сума пені за несвоєчасну сплату відсотків.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком, як іпотеко держателем, та ОСОБА_4, як іпотекодавцем був укладений Договір іпотеки № SME_WC/05575/S-6, який посвідчений 07 вересня 2011 року. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Несмашною О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1032, предметом якого є земельна ділянка, пл.. 0,167 га, кадастровий номер НОМЕР_1 що розташована: АДРЕСА_1

Позичальник в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором та повернення кредитних коштів, в передбачені Кредитним договором строки.

Відповідно до п. 3.1.5. Договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця або позичальника в разі, зокрема, якщо момент настання строку виконання будь-якого зобов'язання за Кредитним договором воно не буде виконано в повному обсязі.

Тому позивач просив у рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфудс» за Договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07 вересня 2011 року в розмірі 2 830 597,36 грн. звернути стягнення на належну ОСОБА_3 на підставі права власності земельну ділянку, яку було передано в іпотеку Публічному акціонерному товариству «ПІРЕУС БАНК МКБ» в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ» права власності на земельну ділянку, пл. 0,167 га, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована: АДРЕСА_1, ринкова вартість якої становить 681 531,34 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» просить рішення скасувати, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права. Зокрема, вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену в постанов Верховного Суду України по справі № 6-1851 цс15 відносно того, що передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. У той час як застосуванню підлягають інший висновок Верховного Суду України, зроблений по справі № 6-124цс13 від 19.08.2014р.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07 вересня 2011 року між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерфудс» було укладено Договір про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575.

Відповідно до умов п. 2 частини 1 Кредитного договору сторони прийшли до згоди, що процентна ставка за користування кредитом у період з 07 вересня 2011 року по 06 вересня 2012 року є фіксованою, а у період з 07 вересня 2012 року по 06 вересня 2014 року є Плаваючою.

Фіксована процентна ставка на дату укладення Кредитного договору дорівнює 17 % і може змінюватись відповідно до Кредитного договору.

Позивач взяті на себе зобов'язання щодо надання позичальнику кредитних коштів, згідно Кредитного договору, виконав в повному обсязі. Фактично позичальнику було надано транш в сумі 3 500 000 грн., що підтверджується меморіальним валютним ордером № 8123378 від 14 вересня 2011 р. Згідно п. 2 частини 1 Кредитного договору цільове використання Кредиту в сумі 3 500 000 надано позичальнику не Рефінансувння заборгованості у ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором відновлювальної кредитної лінії № 24-11/102 від 23 травня 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у третьої особи ТОВ «Інтерфудс» існує заборгованість станом на 03 липня 2016 року яка складає: 2 830 597,36 гривень з яких: 2 653 474,00 грн. сума нарахованих і не сплачених відсотків; 177 126,36 грн. сума пені за несвоєчасну сплату відсотків.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Інтерфудс» за Кредитним договором № SME_WC/05575, 07 вересня 2011 року між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,167 га, кадастровий номер НОМЕР_1 що розташована: АДРЕСА_1 (а.с. 20-23)

Відповідно до п. 3.1.5. Договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця або позичальника в разі, зокрема, якщо момент настання строку виконання будь-якого зобов'язання за Кредитним договором воно не буде виконано в повному обсязі.

Згідно п. 6.1. Іпотечного договору іпотекодежатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору та/або іпотекодавцем будь-яких умов цього договору, а також інших випадках, передбачених цим Договором та/або кредитним та/або законодавством України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотеко держателя, згідно умов п.п. 6.2.1., 6.2.2., п. 6.2. цього Договору (застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору сторони домолись, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись за рішенням іпотекодержателя у наступному порядку: п. 6.2.1. у випадку набуття іпотеко держателем права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець передає іпотекодержателю, а іпотеко держательнабуває у власність предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором та інших витрат, передбаченим цим договором.

Сторони домовились, що з моменту прийняття іпотекодержателем письмового рішення про набуття предмета іпотеки у власність іпотекодавець передає іпотекодержателю, а іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки та набуває право зареєструвати відповідно до чинного законодавства, своє право власності на предмет іпотеки.

Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя про набуття предмета іпотеки у власність іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення іпотекодержателя про набуття предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з необґрунтованістю вимог позивача, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способівзахисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який, визначається законом чи договором.

Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку».

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частин 1, 3 ст.37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

В той же час порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст.39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст.ст.38,39 Закону, так позасудове врегулювання - ст.36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками.

Аналогічні положення щодо можливості судового і позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки містить іпотечний договір, укладений між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та ОСОБА_3

Зокрема, у ч. 2 п. 6.1 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення та його реалізація здійснюються або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю Сторін про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов пп. 6.2.1, 6.2.2 п. 6 цього Договору (Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя), якщо інше не встановлено Законом.

Далі, у пункті 6.2 Договору іпотеки сторони узгодили порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рішенням іпотеодержателя про набуття предмета іпотеки у власність (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя).

Отже, як Закон України «Про іпотеку», так і наведений іпотечний договір передбачають можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання виключно в позасудовому порядку.

Таке узгоджується із законодавством, яке регулює питання набуття права власності в судовому порядку.

Так, можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у ст.335та ст.376 Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує вже наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує, або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Така ж правова позиція щодо набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка згідно ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, тому суд першої інстанції вірно встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами та правильно визначився із застосуванням норм матеріального права, слушно пославшись на останню правову позицію Верховного Суду України щодо вказаних правовідносин.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи і не може бути скасовано з підстав, зазначених у доводах апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: