АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №641/8124/15-ц Головуючий І інстанції - Курганникова О.А.
Провадження №22ц/790/1087/16 Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Пшенічної Л.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

03 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики в розмірі 2 722 041,71 (два мільйони сімсот двадцять дві тисячі сорок одна) грн. 71 коп.; 3 % річних від суми боргу за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 88 466,35 (вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 35коп.; суми інфляційний витрат від простроченої суми заборгованості в розмірі 1 657 877,87 (один мільйон шістсот п'ятдесят сім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 87коп. та моральної шкоди - 50 000 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 01.06.2013р. надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 142 820 (сто сорок дві тисячі вісімсот двадцять) грн., 01.12.2013 року надав грошові кошти в розмірі 98 785 (дев'яносто вісім тисяч сімсот вісімдесят п'ять) дол. США та 20.12.2014 року - 24000 (двадцять чотири тисячі) дол. США.

Відповідно до складених відповідачем боргових розписок, терміном до якого ОСОБА_2 зобов'язався повернути грошові кошти вказано 30.04.2014 року.

В зазначений строк відповідач кошти не повернув та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого грошового зобов'язання.

Представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції підтримала позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовним вимог та пояснив, що гроші за борговою розпискою від 01.06.2013 року в розмірі 142 820 грн. відповідач не отримував. Крім того, він не знає чи дійсно підпис виконаний на розписках саме ОСОБА_2 та чи отримував він вказані в боргових розписках грошові кошти.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 2 217 887 (два мільйони двісті сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн.; суму трьох процентів річних в розмірі 77 668 (сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят вісім)грн. 17коп.; суму інфляційних витрат в розмірі 90 622 (дев'яносто тисяч шістсот двадцять дві) грн. 64 коп.

В решті задоволення позовних вимог суд відмовив.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі та стягнути з позивача на його користь судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим рішенням та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до розписки від 01.06.2013 року ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 142 820 (сто сорок дві тисячі вісімсот двадцять) грн. з терміном повернення до 30.04.2014 року (а.с.4).

Відповідно до розписки від 01.12.2013 року ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 98 785 (дев'яносто вісім тисяч сімсот вісімдесят п'ять) дол. США з терміном повернення до 30.04.2014 року (а.с.6).

Відповідно до розписки від 30.11.2013 року ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) дол. США з терміном повернення до 30.04.2014 року (а.с.5).

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст.1050 ЦК України.

Згідно вказаної правової норми у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 заборгованості за борговою розпискою від 01.06.2013р., яка складається з суми боргу, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання та суми інфляційний витрат від простроченої суми заборгованості.

Оскільки індекс інфляції /індекс споживчих цін/ - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Тому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції також вірно дійшов висновку про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 01.12.2013 р., яка складається з суми боргу, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання та відмовив у стягненні інфляційних витрат, оскільки вказане грошове зобов'язання визначене в іноземній валюті.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач заперечує отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 142 820 грн. відповідно до боргової розписки від 01.06.2013 року та зазначає, що суд в своєму рішенні не дав ніякої юридичної оцінки показанням свідка ОСОБА_4, яка в судовому засіданні 10.12.2015 року підтвердила, що саме 01.06.2013 року вказана сума йому не передавалася.

Однак, згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (Постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63цс13).

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що боргова розписка від 01.12.2013 року складена саме на 98 785 доларів США, однак, при розгляді справи суд не застосував ст.1046 ЦК України, яка підлягала застосуванню і згідно якої позичальник повинен повернути позикодавців таку ж суму грошових коштів. А також, що суд за своєю ініціативою перевів вказану суму в національну валюту, але при цьому не послався на відповідний діючий правовий акт, яким би це встановлювалося, що спричинило неправильний розгляд справи.

Судова колегія не приймає вказані доводи апелянта, оскільки, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд нарахував інфляційній витрати на прострочену суму заборгованості за борговою розпискою від 01.12.2013 року, яка була складена в доларах США, спростовуються самим рішення суду першої інстанції в якому чітко зазначено, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрати за вказаним договором позики від 01.12.2013 року задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали об'єктивного підтвердження.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Кіпенко І.С.

Судді - Пшенічна Л.В.,

Шаповал Н.М.