Справа № 453/128/11 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/159/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Правосудька О.М.,

позивача - ОСОБА_4,

представника позивача та представника третьої особи ОСББ «Чайка-Сколе» -

Гороха В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Правосудька Олександра Миколайовича на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Сколе» та Сколівська міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні горищем, -

в с т а н о в и л а:

оскарженим рішенням зазначений позов задоволено частково.

Ухвалено зобов'язати ОСОБА_7 усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні ним горищем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення зазначеного горища у попередній стан з відновленням до нього доступу. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржив представника відповідача ОСОБА_2 - адвокат Правосудько О.М..

У поданій апеляційній скарзі адвокат Правосудько О.М. вказує, що, на його думку, при ухваленні зазначеного рішення неповно з'ясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Так, апелянт, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги факт наявності затвердженої проектної документації, зокрема будівельного паспорта та не залучено до справи Інспекцію ДАБК і не з'ясовано чи притягався відповідач чи суб'єкти містобудівної діяльності до адміністративної відповідальності щодо спірного об'єкту. Вважає, що суд без жодного обґрунтування, безпідставно не звернув уваги і на той факт, що позивач проживає на 1-му поверсі двохповерхового житлового будинку, а відтак над його квартирою не може знаходитись горище. Також, просить апеляційний суд звернути увагу на те, що в матеріалах справи знаходяться відомості про згоду між мешканцями житлового будинку щодо порядку користування допоміжними приміщеннями у тому будинку. Вказує, що на його думку, судом не обґрунтовано ні факт переобладнання ні факт перепланування тих чи інших приміщень та не з'ясовано, що частина «підстрішшя» була приєднана до квартири відповідача ще у 1975 році одним із попередніх власників. Крім того, зазначає, що постанова, якою скасовано дозволи на здійснення будівельних робіт оскаржена в касаційному порядку, а остаточне рішення за відповідною касаційною скаргою ще не прийнято і суд першої інстанції зазначене не взяв до уваги та не зупинив провадження у цій справі. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на упередженість, на його думку, суду першої інстанції при розгляді цієї справи та його односторонність при дослідженні доказів, про що, на його думку, свідчать неодноразові ухвали про відмову у задоволенні заяв про відводи судді.

На підставі вказаного, просить оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_1 у цьому ж будинку на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2007 року, укладеного із ОСОБА_8 (т.1 а.с.26).

Встановлено також, що будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним будинком на 2 поверхи, чого сторони не заперечували.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія належать до спільного майна багатоквартирного будинку.

Таким чином, зважаючи на зазначену норму, до складу приміщень загального користування входять і допоміжні приміщення.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Норма аналогічного змісту щодо співвласників допоміжних приміщень у будинку містилася і в редакції цієї частини ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 17.02.2006 року (яка діяла на момент отримання дозволу виконавчого комітету Сколівської міської ради ОСОБА_8.).

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що допоміжними приміщеннями є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Крім того, роз'яснення поняття «допоміжні приміщення» надав Конституційний Суд України у п.1.1. резолютивної частини рішення №4-рп/2004 від 02.03.2004 року у справі №1-2/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) і згідно якого, до допоміжних приміщень належать підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін..

Відтак, станом на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин допоміжними приміщеннями вважались в тому числі і горища.

Згідно п.1.3. вказаного вище рішення Конституційного Суду України питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.152 ЖК України, в редакції цієї статті, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Крім того, відповідно до п.1.4.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за №927/11207 (який діяв на момент отримання дозволу ОСОБА_8 і на момент виникнення спору) для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що необхідними умовами здійснення перепланування відповідачем квартири було, серед іншого, отримання дозволу виконавчого комітету Сколівської міської ради та згоди усіх мешканців будинку АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів справи, попередньому власнику квартири НОМЕР_1 у зазначеному будинку (ОСОБА_8.), рішенням №256 від 31.07.2007 року виконавчим комітетом Сколівської міської ради було надано дозвіл на реконструкцію квартири з добудовою та переобладнанням кухні в житлову кімнату.

Водночас необхідної згоди, відповідно до ст.369 ЦК України (в редакції чинній на момент отримання дозволу виконавчого комітету Сколівської міської ради) усіх співвласників ні ОСОБА_8 ні в подальшому ОСОБА_2, згідно наявних в матеріалах справи доказів, не отримували.

При цьому, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що така згода наявна в матеріалах справи, оскільки жодних доказів на підтвердження такого твердження представник відповідача не надав, а заяву деяких власників квартир у будинку АДРЕСА_1 щодо здійснюваного переобладнання (т.1 а.с.120) згодою усіх співвласників на переобладнання вважати не можна.

Крім того, постановою Сколівського районного суду Львівської області від 02.11.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 року визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області №256 від 31.07.2007 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_8 на реконструкцію квартири з добудовою та переобладнання кухні у житлову кімнату по АДРЕСА_1».

При цьому, адміністративні суди також встановили, що спірне приміщення відноситься до підсобного приміщення та вказали, що ОСОБА_8 було подано до виконавчого комітету Сколівської міської ради лише заяву та не подано будь-яких інших документів, необхідних для отримання дозволу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно копії акта житлової комісії виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області від 11.05.2011 року при обстеженні будинку АДРЕСА_1 загальний вихід на горище відсутній (т.1 а.с.130).

Таким чином, на підставі вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення прав позивача на вільне володіння та користування спільним майном - допоміжними приміщеннями (горищем) в результаті здійснення відповідачем реконструкції належної йому квартири з добудовою.

А відтак, оскільки демонтаж, як спосіб захисту порушеного цивільного права, є крайньою мірою, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду щодо часткового задоволення вимог позивача та зобов'язання відповідача ОСОБА_2 усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні ним горищем шляхом приведення зазначеного горища у попередній стан з відновленням до нього доступу.

При цьому, доводи апеляційної скарги представника відповідача зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення ухвалено на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, а відтак, апеляційну скаргу слід відхилити, а таке рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Правосудька Олександра Миколайовича на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 червня 2015 року - відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: Н.О.Шеремета

Р.П.Цяцяк