АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого - Усика Г.І.
суддів - Гаращенка Д.Р., Соколової В.В.,
при секретарі - Ільченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ФОП ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.
На обґрунтування своїх вимог зазначав, що купуючи книжкову продукцію у ФОП ОСОБА_2 він отримав квитанцію про оплату покупки та товарний чек надруковані іноземною мовою, що є порушенням його прав на отримання інформації державною мовою (ч.1 ст. 10 Конституції України, ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики», п. 7.3. постанови правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 р.)
Посилаючись на наведене просив визнати дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо надання квитанції платіжного термінала недержавною мовою неправомірними, визнати дії ФОП ОСОБА_2 щодо надання йому товарного чеку № 649460 недержавною мовою неправомірними, зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» надати квитанцію платіжного терміналу українською мовою, зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» надавати йому усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою, зобов'язати ФОП ОСОБА_2 надавати йому усі наступні товарні чеки українською мовою.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.05.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Справа №760/134/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9513/2016
Головуючий усуді першоїінстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Зазначав, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неправильно застосував положення діючого законодавства щодо використання відповідачами державної мови. Зокрема вказував на те, що пославшись на положення ч. 2 ст. 18 Закону України «Про засади державної та мовної політики», яка передбачає вільне використання державної мови, регіональної мови або мови меншин, інших мов у економічній і соціальній діяльності підприємств, установ, організацій, громадян-суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб, суд не звернув увагу, що за загальним правилом, визначеним зазначеним Законом, а також ч.1 ст. 10 Конституції України, ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.6 Закону України «Про засади державної мовної політики» є те, що у всіх сферах суспільного життя в Україні українська мова використовується як державна мова.

Також суд залишив поза увагою п.VII.3 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій із використанням електронних платіжних засобів» за змістом якого операції із використанням електронних платіжних засобів повинні виконуватися з оформленням квитанцій платіжного термінала, чека банкомата, надрукованих державною мовою. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою лише за домовленістю сторін.

Крім того вважав безпідставним посилання суду на укладений між відповідачами договір еквайрінгу, який немає ніякого відношення для його правовідносин з відповідачами, оскільки він не є стороною цього договору.

В судове засіданні ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2 та представник ПАТ «УкрСиббанк» не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. ОСОБА_1 направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2015 р. позивач здійснив купівлю продукції в торговому закладі ФОП ОСОБА_2, що було оформлено товарним чеком № 64946, надрукований російською мовою.

Розрахунок за придбаний товар позивач здійснив карткою через платіжний термінал, про що була видана квитанція ПАТ «УкрСиббанк» надрукована частково українською та частково російською і іноземною мовами.

Платіжний термінал, яким позивачу була видана квитанція про здійсненні оплати товару був переданий ПАТ «УкрСиббанк» фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на підставі договору еквайрінгу № 5708634 від 26.08.2015 р.

Термінал є апаратно-програмним комплексом, призначеним для виконання операцій з магнітними і мікропроцесорними картками міжнародних платіжних систем в режимі безпосереднього зв'язку з процесінговим центром.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачеві товарний чек та квитанція банківського терміналу не є продукцією в розумінні вимог ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» на порушення якої вказував позивач.

Крім того суд посилався на те, що використання української, російської мови, регіональної мови або мови меншин, інших мов у державних комп'ютерних системах та їх програмному забезпеченні не суперечить положенням ст.ст. 18, 22 Закону України «Про засади державної та мовної політики».

З таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законом про мови.

Згідно ч.ч 1-2 ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» державною мовою України є українська мова.Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 18 цього Закону в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин. В економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовується державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

Статтею ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що відносини з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 18-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувачем платіжної системи є юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи.

Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій із використанням електронних платіжних засобів» відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи і перекази коштів в Україні» затверджено Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням».

Пунктом 3 розділу VII Положення передбачено, що операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України або якщо платіжний пристрій дає користувачу технічну можливість здійснити вибір мови на його замовлення.

Постачальник платіжних послуг зобов'язаний забезпечити відповідність мови паперових документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів мові, яка була вибрана користувачем на екрані платіжного пристрою.

Посилання суду на те, що видані позивачеві товарний чек та квитанція платіжного терміналу при здійсненні платіжної операції за своїм змістом відповідають п. 7 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 р. № 223, є помилковим, оскільки зазначена постанова Національного банку України утратила чинність на підставі постанови Національного банку України від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій із використанням електронних платіжних засобів».

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі ПАТ «УкрСиббанк» та ФОП ОСОБА_2 не дотрималися вимог діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, а тому висновок суду про недоведеність позивачем порушення його прав є помилковим, у зв'язку з чим рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій відповідачів та зобов'язання їх надавати чеки та квитанції платіжних терміналів українською мовою підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення таких вимог частково.

Рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» надати позивачеві квитанцію платіжного термінала щодо оплати ним товару 14.10.2015 р., надруковану українською мовою, необхідно залишити без змін, оскільки діючим законодавством не передбачено видачі споживачеві повторної квитанції.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнитичастково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій неправомірними та зобов'язання надавати чеки та квитанції платіжних терміналів надруковані українською мовою скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо надання ОСОБА_1 квитанції платіжного термінала надруковану недержавною мовою неправомірними.

Визнати дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо надання ОСОБА_1 товарного чеку № 64946 надрукованого недержавною мовою неправомірними.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» надавати ОСОБА_1 квитанції платіжних терміналів надруковані українською мовою.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 товарні чеки надруковані українською мовою.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі по 487,20 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: