Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 травня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

при секретарі - Бота О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 подану в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобовязання повернути суму боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про зобовязання повернути суму боргу за договором позики в розмірі 191 832,00 гривень. Мотивуючи свої позовні вимоги уповноважений представник позивача вказує на те, що 07.12.2013 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 надала відповідачу ОСОБА_4, а останній отримав суму позики у розмірі 191 832,00 гривень, які зобовязався повернути у строк визначений умовами договору. Крім того, відповідач ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання за користування грошовими коштами вносити щомісячний платіж. Вказує, що взяті на себе зобовязання, щодо повернення грошових коштів відповідач ОСОБА_4 не виконує. Після отримання грошових коштів відповідач жодного разу не сплатив обумовлені щомісячні платежі за користування грошовими коштами, відмовився повернути позику, а у подальшому став уникати зустрічей і ігнорувати телефонні дзвінки. Письмову вимогу позивача про виконання зобовязань згідно умов договору позики, відповідачем залишено без задоволення.

Посилаючись на викладені обставини, а також на норми ст.ст.526, ч.1 ст.530 , 1049,1050 ЦК України представник позивача просить суд, зобовязати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 грошову суму позики в розмірі 191 832,00 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. В своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 07.12.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за №2004, відповідно до умов якого, позивач ОСОБА_3 передала відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 191 832,00 гривень, еквівалент суми 24000,00 доларів США станом на 07.12.2013 року, а ОСОБА_4 зобов'язався повернути ОСОБА_3 зазначену вище суму в строк до 07.12.2017 року та за користування даними коштами сплачувати еквівалент 1100 доларів США щомісячно до 07 числа, що стверджується договором позики копія якого приєднана до матеріалів справи. ( а.с. 6)

Відповідно до п.2 договору позики даний договір вважається відсотковим.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склались між сторонами та характер взятих ними на себе зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

Тобто між сторонами виникли правовідносини стосовно договору позики які врегульовані гл.71 параграф 1 (ст.ст.1046-1053 ) ЦК України та умовами нотаріально посвідченого договору позики.

За змістом ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено , що договір підписаний сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не виконав свої зобов'язання перед позивачем за вищевказаним договором позики , не здійснив платежів щодо сплати за користування грошовими коштами еквівалент 1100 доларів США щомісячно до 07 числа, порушивши умови договору позики.

Відповідач не надав до суду доказів на спростування позовних вимог позивача, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року - письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що позивачка надіслала 02.06.2015 року на адресу відповідача ОСОБА_4 по справі претензію вимогу про повернення суми позики в розмірі 191832,00 гривень, яка відповдачем була залишена без задоволення.

Так як своїх зобов'язань за договором позики ОСОБА_4 добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання , то у позивача виникло право вимагати достроково від боржника повернення коштів.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 526, 533, 625,1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 подану в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобовязання повернути суму боргу за договором позики задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошову суму позики в розмірі 191 832,00 (сто девяносто одна тисяча вісімсот тридцять дві грн., 00 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого нею судового збору в розмірі 1918,32 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1