Справа № 175/2889/16-ц
Провадження № 2/175/1163/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Новік Л.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 Васильова до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про витребування з чужого незаконного володінні, скасування реєстрації права власності на домоволодіння,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 Васильова до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про витребування з чужого незаконного володінні, скасування реєстрації права власності на домоволодіння.

Одночасно із предявленням позову позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно : - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 385,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул.. Білякова, 83б; - земельну ділянку площею 0,1359 га, кадастровий номер -02-008-0345, що розташовано за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул.. Білякова, 83б; - земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер -02-008-0117, що розташовано за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул.. Білякова, 83в.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що предметом спору є житловий будинок та земельна ділянка площею 0.1359 га, кадастровий номер -02-008-0345, що розташовані за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт Кіровське, вул. Білякова, 83б, та земельна ділянка площею 0.15 га, кадастровий номер -02-008-0117, яка розташована за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт Кіровське, вул. Білякова, 83в. Вказану нерухомість Позивач придбав у 2006 році за договорами купівлі-продажу.

З моменту придбання вказані об'єкти нерухомості ОСОБА_1 не відчужував на користь будь-кого у встановленому законом порядку, даних про примусове припинення свого права власності на Спірне домоволодіння та Спірну земельну ділянку він не має. Повноважень на укладання будь-яких угод стосовно цих об'єктів Позивач не давав нікому, що підтверджується вищевказаними документами.

Однак, як стало відомо позивачу з Інформаційних довідок №57767760 та №57659801, у період з 2011р. по 2016р. Спірне домоволодіння та Спірна земельна ділянка декілька разів змінили власників за цивільно-правовими угодами. На час подання позовної заяви за даними Реєстру речових прав власником спірного домоволодіння є ОСОБА_3, а власником спірної земельної ділянки - ОСОБА_4. З метою припинення можливого подальшого незаконного відчуження спірного домоволодіння та спірної земельної ділянки Позивач просить суд в якості забезпечення позовних вимог вжити заходів забезпечення позову - накласти арешт на вказане нерухоме майно.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1. ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно.

Згідно ч. 3. ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 152 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Враховуючи те що, позивач обрав один із видів забезпечення позову арешт, який являє собою заборону розпорядження майном до набрання рішення законної сили або до скасування ухвали про забезпечення позову. Арешт майна складається з його опису, заборони розпоряджатися ним, а за необхідності обмеження права користування майном. Враховуючи зазначені вимоги закону, правові розяснення та обставини справи, суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту не є співмірним із заявленими вимогами і може призвести до створення перешкод у користуванні майном власника, а тому підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, зазначеним ним шляхом, накладення арешту, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в пятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Новік