УХВАЛА іменем україни
16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічнеакціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, на обґрунтування якого зазначило, що 30 травня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у загальному розмірі 31 292,36 доларів США із кінцевим терміном повернення 30 травня 2028 року.

Позивачем зобов'язання за вказаним договором були виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 33 189,23 доларів США.

Ураховуючи, що ОСОБА_3 добровільно не погашає заборгованість, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з останнього заборгованість у розмірі 33 189,23 доларів США, що за курсом 13,43 грн за 1 долар США складає 446 731 грн 33 коп.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час не сплив строк повернення кредиту, встановлений додатковою угодою до кредитного договору у разі порушення умов основного зобов'язання.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 19 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Установлено, що 30 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у загальному розмірі 31 292,36 доларів США із кінцевим терміном повернення 30 травня 2028 року.

За змістом п. п. 2.2.2-2.2.4 та 8.1 договору погашення кредиту сплата відсотків та винагороди банку повинна відбуватись у вигляді внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 515,56 доларів США.

06 червня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання вказаної додаткової угоди, зменшено на 1 339,73 доларів США; пункт 8.1 викладено в новій редакції та визначено порядок погашення заборгованості - з 25 до 30 числа кожного місяця, щомісячний платіж визначено у 442,9 доларів США.

Крім того, вказаною угодою передбачено, що згідно зі ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту за договором, понад 1 460 днів щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1 461 дня порушення, вважається простроченою.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше ОСОБА_3 порушив умови договору у вересні 2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про погашення за кредитом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивач звернувся до суду, не виконавши умови, встановлені в п. 2.3.3 кредитного договору, тобто фактично не надавши відповідачу можливості самостійно усунути допущені порушення умов договору. Крім того, між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої строк погашення заборгованості виникає у банку лише на 1 460 день. Оскільки строк платежу не настав, суд вважав заявлений позов безпідставним.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до п. 2.3.3 кредитного договору у випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту, або іншого істотного порушення умов договору позичальник має право повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність.

Вважаючи, що банк не надав відповідачу можливості самостійно усунути допущені порушення умов договору, суд не взяв до уваги, що п. 2.3.3 договору встановлює права сторін, а не обов'язки щодо досудового врегулювання спору, отже, заявлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову не є порушенням прав ОСОБА_3

Що стосується висновку суду про те, що між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої строк погашення заборгованості виникає у банку лише на 1 460 день, а строк платежу ще не настав, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 додаткової угоди до кредитного договору при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту, понад 1 460 днів щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1 461 дня порушення, вважається простроченою.

Тобто в разі порушення строків надання щомісячних платежів сума кредиту повинна бути повернута банку протягом 1 460 днів. Сторони встановили як строк повернення всього кредиту - 30 травня 2028 року, або в разі порушення строків погашення заборгованості - не пізніше 1 460 днів з дня, в якому відбулося таке порушення, так і строки виконання зобов'язань із щомісячними платежами - з 25 до 30 числа кожного місяця.

Позовна давність встановлена у 50 років, що зазначено в абз. 5 п. 6 додаткової угоди № 1 від 06 червня 2013 року.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання - з 25 до 30 числа кожного місяця, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № № 6-116цс13, 6-20цс14, 6-61цс14, 6-31цс15, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Після укладення додаткової угоди ОСОБА_3 повинен був здійснити перший платіж не пізніше 30 червня 2013 року, проте здійснив його 09 грудня 2013 року; другий платіж замість 30 липня 2013 року здійснив 30 грудня 2013 року, порушуючи в подальшому графік чергових щомісячних платежів.

На порушення вимог ст. ст. 214, 215 України суд дати виконання зобов'язань в повному обсязі (останній черговий платіж) не встановив, пояснень позивача в достатньому обсязі не перевірив, не визначився із характером спірних правовідносин, не надав їм оцінки, не вирішив, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та висновку про безпідставність позову дійшов передчасно.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Попович