Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Литвиненко І.В., Страшного М.М.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:позивача ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав, зміну розміру аліментів, третя особа: орган опіки та піклування - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 р. ОСОБА_5 пред'явила позов до ОСОБА_7, у якому просила позбавити його батьківських прав відносно їхньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та збільшити розмір аліментів на останню, визначивши їх у сумі 1330 грн. 00 коп. на місяць. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після розлучення сторін позивач наполягала на тому, щоб відповідач брав активну участь у вихованні доньки. Проте він ніяким чином не бере участі у її вихованні. У зв'язку з цим ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на доньку. Рішенням суду з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на доньку у розмірі 1000 грн. 00 коп. на місяць з відповідною індексацією, але іншим рішенням суду їх розмір зменшено до 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_7, будучи працевлаштованим, нерегулярно сплачує мізерні аліменти на доньку. Зокрема з 01 січня по 31 липня 2015 р. ним сплачено аліменти на доньку у середньомісячному розмірі 285 грн. 71 коп., у той час як 30% законодавчо встановленого прожиткового мінімуму на доньку відповідно до її віку становить 309 грн. 60 коп. на місяць. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки. Так, він уникає контактів з нею, не спілкується з донькою у достатній для її нормального самоусвідомлення мірі, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не забезпечує її необхідним харчуванням і лікуванням, не надає доньці доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Все це негативно впливає на розвиток доньки і свідчить про те, що ОСОБА_7 з власної ініціативи відмовляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неї. Пред'явленням даного позову переслідується мета захисту інтересів дитини сторін - ОСОБА_8 Так, відповідач як її батько має велику кількість прав, а саме: без його дозволу донька не зможе вирушити за кордон (ст. 313 ЦК України), з настанням повноліття у неї може виникнути обов'язок утримувати відповідача (ст. 202 ЦК України) тощо. Такі права ОСОБА_7 щодо доньки не відповідають його внеску у виховання й утримання доньки. Отже наявність у відповідача цих прав суперечитиме інтересам доньки та не відповідатиме принципам справедливості, розумності й добросовісності, моральним засадам суспільства та визначеним ст. 9 СК України загальним засадам регулювання сімейних відносин.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати дане рішення й постановити рішення про задоволення її позову. Доводи апеляційної скарги є такими ж, що й доводи позовної заяви. Крім того, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що:

- факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки сторін доведено наявними у справі доказами,

- ОСОБА_7 навіть не цікавиться, у яких умовах живе донька, чи відвідує вона дошкільний навчальний заклад та чи потребує вона додаткових коштів на належні відпочинок, лікування, придбання одягу, розвиваючих іграшок тощо. Факт проживання відповідача у іншому місті не виправдовує невиконання ним своїх батьківських обов'язків відносно доньки. Принаймні 1 раз на рік ОСОБА_7 може приїхати до доньки та поцікавитися, який заклад вона відвідує. Крім того, відповідач у судовому засіданні визнав, що він декілька років не бачився з донькою,

- у телефонних розмовах ОСОБА_7 вимагає від ОСОБА_5 сплатити гроші за надання дозволу (погодження) на виїзд доньки за кордон. Це є причиною неодноразового звернення ОСОБА_5 до суду з відповідними позовами про надання дозволу на виїзд доньки за кордон,

- оскільки матеріальний стан відповідача після постановлення рішення про стягнення аліментів на користь позивача на доньку змінився - відповідач працевлаштувався, то відмова у задоволенні вимог про збільшення розміру аліментів на користь позивача на доньку є необґрунтованою.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник підтримали апеляційну скаргу, а ОСОБА_7 просив її відхилити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що у справі мається недостатньо доказів для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, та що задоволення вимог про збільшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів шляхом визначення їх у твердій грошовій сумі 1330 грн. 00 коп. на місяць суперечить нормам ст.ст. 181 ч. 3, 192 і 184 СК України. Ці висновки суду неповністю відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, по справі встановлено наступне.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 18.04.2012 р. перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2014 р., що набрало законної сили (копія цього рішення на а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 7).

ОСОБА_5 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1, що підтверджено її паспортом (витяг з нього на а.с 9).

З довідки вуличкому № 25 Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 26.03.2016 р. № 25, паспорта ОСОБА_7 та пояснення останнього вбачається, що він проживає та зареєстрований АДРЕСА_2 разом з батьками ОСОБА_9, 1961 р.н., ОСОБА_10, 1961 р.н., та братом ОСОБА_11, 1989 р.н. (а.с. 91, 10-11).

ОСОБА_8 постійно проживає з матір'ю в м. Одеса, що жодним з учасників судового розгляду не заперечується.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2014 р. з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно на доньку ОСОБА_8 до досягнення нею 18 років. Рішенням цього ж суду від 23.04.2015 р. розмір стягнутих з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліментів на доньку визначено у 1/4 частині зі всіх видів заробітків ОСОБА_7 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (копії цих рішень на а.с. 65, 90). Дані рішення звернуто до виконання, що підтверджується копіями виданих на їх виконання виконавчих листів від 15.05.2014 р. та 23.04.2015 р. (а.с. 64, 89).

Відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_7 працює водієм на будівельній дільниці Приватного підприємства «Будівельна компанія «Славутич», що розташоване у м. Славутич Київської області, з 25.09.2014 р. по цей час (а.с. 66). Середньомісячна нарахована заробітна плата відповідача за 6 місяців - з червня 2015 р. по листопад 2015 р. (місяць, що передує зверненню ОСОБА_5 до суду з даним позовом) становить 1512 грн. 02 коп., аліменти з якої не утримуються. Це підтверджено довідкою вказаного підприємства № 29 від 10.02.2016 р. (а.с. 68). Згідно з копією довідки Новозаводського РУПСЗН м. Чернігова від 02.12.2013 р. № 39, ОСОБА_7 ніяких видів допомог не отримує (а.с. 19).

Копією виписки з рахунку ОСОБА_5 а Акціонерному банку «Південний» від 16.05.2016 р. підтверджено, що в період з червня по листопад 2015 р. (місяць, що передує зверненню ОСОБА_5 до суду з даним позовом) вона отримала аліменти у червні в сумі 1000 грн. 00 коп. (а.с.121, зворот).

Згідно з відомостями з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України, ОСОБА_5 у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. ніяких доходів не отримувала (а.с. 85).

З характеристики Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок» № 21 від 01.12.2015 р. № 316 і довідки цього закладу від 17.11.2015 р. № 15 вбачається, що ОСОБА_8 з 01.09.2015 р. відвідує молодшу групу даного закладу, що дитиною опікується тільки її мати - ОСОБА_5 та що батька дитини ні вихователі, ні адміністрація не бачили (копії цих характеристики й довідки на а.с. 14, 13). В характеристиках від 26.11.2015 р., які дано сусідами позивача ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та які завірено житлово-експлуатаційною дільницею за місцем їх проживання, зазначено, що ОСОБА_7 не відвідує доньку за місцем її проживання, що підтверджено копіями цих характеристик (а.с. 16-18).

ОСОБА_8 з народження перебуває на обліку в Комунальній установі «Дитяча міська поліклініка № 1» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради. Разом з нею батько (ОСОБА_7) був на прийомі у лікаря 1 раз - 07.03.2014 р., про що вказано в інформаційній довідці головного лікаря цього закладу від 04.12.2015 р. № 587 (її копія на а.с. 15).

Згідно з довідками ВДВС Славутицького міського управління юстиції від 13.08.2015 р. № 2441/3 і Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції від 11.12.2014 р. та від 14.08.2013 р. № 1734/15 (їх копії на а.с. 20, 21, 24, 87), у ОСОБА_7 мається заборгованість по аліментах, виплату яких він здійснював частково і вкрай нерегулярно, а саме: 16.08.2014 р. - 1000 грн. 00 коп., 03.12.2014 р. - 2000 грн. 00 коп., 05.01.2015 р. - 2000 грн. 00 коп., 16.03.2015 р. - 1000 грн. 00 коп., 16.05.2015 р. - 1000 грн. 00 коп., 15.01.2016 р. - 2000 грн. 00 коп., 01.02.2016 р. - 1000 грн. 00 коп., 18.02.2016 р. - 1000 грн. 00 коп., 16.03.2016 р. - 1000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями про виплату аліментів (а.с. 69-77).

У висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.03.2016 р. № 01-05-3/88 зазначено, що документально підтверджено, що ОСОБА_7 не проживає з донькою ОСОБА_8 тривалий час, участі у її вихованні та утриманні не бере, життям, розвитком та станом здоров'я доньки не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів на доньку, яка проживає разом з матір'ю, та що ОСОБА_7 подав до цього органу заяву, у якій зобов'язався протягом 2016 р. погасити заборгованість за аліментами й просив не позбавляти його батьківських прав. Зваживши на ці обставини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_8 (а.с. 63).

Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

По справі встановлено, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи та конкретно визначений розмір заробітної плати, яка нараховується щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Обставин, передбачених цією нормою права для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, у ході розгляду справи не встановлено. Виходячи з цього і з наявних у справі доказів про матеріальне становище ОСОБА_7, розмір аліментів, який він має сплачувати ОСОБА_5 на доньку за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.04.2015 р., відповідає приписам ст.ст. 182, 183 СК України; підстави для його збільшення в силу ст. 192 цього ж Кодексу відсутні. Отож вимога ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів і встановлення їх у сумі 1330 грн. 00 коп. на місяць не може бути задоволена.

ОСОБА_7 неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Так, він з 2014 р. не спілкується з дитиною, не бере участі у її вихованні, неналежно та несумлінно виконує рішення суду про сплату аліментів на доньку. Доказів того, що неналежність виконання ним своїх батьківські обов'язків обумовлена поважними причинами, суду не надано. Зокрема, сама по собі велика відстань між місцями проживання позивача з донькою й відповідача є перешкодою для частого відвідування відповідачем доньки та спілкування з нею (враховуючи вік доньки - 4 повних роки), але ця обставина не є перепоною для участі у належному її утриманні.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3 орієнтує суди нижчих ланок на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (п. 18). Встановлений по справі та описаний вище характер неналежного виконання ОСОБА_7 своїх батьківських обов'язків не може бути визнаний таким, що тягне за собою позбавлення його батьківських прав, а тому вимога ОСОБА_5 про позбавлення відповідача батьківських прав не може бути задоволена. Проте апеляційний суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання ОСОБА_8 та покласти на Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення. Так:

- наявними у справі доказами доведено не факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки сторін, а факт неналежного їх виконання. Те, що ОСОБА_7 не цікавиться, у яких умовах живе донька, чи відвідує вона дошкільний навчальний заклад та чи потребує вона додаткових коштів на належні відпочинок, лікування, придбання одягу, розвиваючих іграшок тощо та що ОСОБА_7 тривалий час не бачив доньку, свідчить не про ухилення ОСОБА_7 від виконання батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_8, а про неналежне їх виконання, т.я. між їхніми місцями проживання велика відстань і ОСОБА_7 хоча й нерегулярно і в невеликому та неналежному розмірі, але сплачуються аліменти на доньку,

- факт вимагання ОСОБА_7 у телефонних розмовах від ОСОБА_5 сплати грошей за надання дозволу (погодження) на виїзд доньки за кордон не підтверджено наявними у справі доказами,

- посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріальний стан відповідача після постановлення рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача на доньку змінився, т.я. відповідач працевлаштувався, є хибним. З копії рішення Суворовського районного суду м. Одеси 23.04.2015 р. вбачається, що встановлюючи розмір стягнутих з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліментів на доньку у 1/4 частині зі всіх видів заробітків ОСОБА_7 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд врахував зокрема й те, що ОСОБА_7 працевлаштувався у Приватному підприємстві «Будівельна компанія «Славутич» - у підприємстві, в якому він працює по цей час.

Отож рішення суду І інстанції підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного.

В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України, з урахуванням роз'яснення, викладеного у абз. 2 п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 належить стягти 511 грн. 26 коп. на відшкодування половини витрат по сплаті судового збору (квитанції на а.с. 1, 114).

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2016 року змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав, зміну розміру аліментів відмовити.

Попередити ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання ОСОБА_8.

Покласти на Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_8.

Стягти з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 511 (п'ятсот одинадцять) грн. 26 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: