АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2015/2-121/11 Головуючий І інстанції Юхименко О.М.
Провадження: 22-ц/790/5246/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника Гур»єва ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Гур»єва ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики , -

встановила:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він 06 серпня 2010 року за договором позики грошових коштів, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим №2438, ОСОБА_3 передав позичальнику ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 226 459 грн., які останній зобовязався повернути у строк до 31 жовтня 2010 року. Однак, у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув.

Просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь суму основного боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 226459 грн., 725,91 грн. - трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання, 226 459,00 грн. - штрафу за порушення термінів повернення грошових коштів, 3750,53 грн. - пені за прострочення повернення грошових коштів; витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 226459 грн., 725,91 грн. - трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання, 226 459,00 грн. - штрафу за порушення термінів повернення грошових коштів, 3750,53 грн. - пені за прострочення повернення грошових коштів. Стягнуто з ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Не погоджуючись з рішення суду, представник Гур»єва Ф.І. ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, який в задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано оцінки поясненням сторін. Так, згідно договору позики від 06.11.2011 року гроші не передавались, а ОСОБА_3 передав Гур»єву Ф.І. зерно соняшник. Частину вартості зерна соняшника Гур»єв Ф.І. повернув ОСОБА_3, а на решту написав договір позики. Тобто, судом першої інстанції не враховано, що договір позики фактично не є укладеним.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2015 року апеляційну скаргу представника Гур»єва Ф.І. ОСОБА_2 відхилено. Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року касаційна скарга Гур»єва Ф.І. задоволено частково. Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 29.07.2015 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду касаційний суд зазначив, що ОСОБА_3 не обґрунтував підстави звернення до суду новацією боргу у позикове зобовязання, відповідних доказів про укладання новаційного договору не надав та суд першої інстанції, відповідно, дійсність первинного зобовязання не перевіряв. Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність між сторонами ознак та умов новації боргу.

Згідно ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 06 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та Гур»євим Ф.І. було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим №2438, відповідно до якого ОСОБА_3 передав позичальнику ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 226 459 грн., які останній зобовязався повернути у строк до 31 жовтня 2010 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що договір позики було укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчений, його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання ним цих коштів, що свідчить про виникнення боргового зобовязання між сторонами. В порушення умов договору позики відповідач не виконав зобовязання щодо повернення суми позики, у звязку з чим до стягнення крім суми позики підлягає стягнення трьох процентів річних від прострочення суми та неустойки.

Посилання апелянта на те, що договір позики від 06.08.2010 року було укладено формально, фактично гроші ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_6»єву Ф.І. не передавав, а передавав зерно соняшник на суму 390 000 грн., з яких частина грошей була повернула Гур»євим Ф.І., а на решту складено договір позики, у звязку з чим даний договір позики необхідно вважати неукладеним є безпідставними.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками.

Як вбачається з п.1 договору позики від 06.08.2010 року позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 226 459,00 грн. Строк повернення позики встановлено до 31.10.2010 року.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.

Договір позики від 06.08.2010 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим №2438. Власноручний підпис Гур»єв Ф.І. в договорі підтверджує його згоду з усіма умовами договору.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання.

Матеріали справи не містять докази повернення Гур»євим Ф.І. боргу позивачу за договором позики.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4 договору позики передбачений штраф у розмірі 100% від суми несплаченої протягом десяти днів з 01.11.2010 року.

Також, договором передбачено і нарахування пені у розмірі подвійної ставки НБУ від суми несплати за кожен день прострочення.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають 3% річних за прострочення виконання зобовязання, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже , судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Посилання апелянта на те, що сторонами в судовому засіданні підтверджувався факт передачі зерна соняшника замість грошей не може бути прийняте судом до уваги. Оскільки, з урахуванням правил ст. 1053 ЦК України за якими за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найма майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням проводиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленої для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

При новації зобов"язання сторони повинні домовитися про заміну первісного зобов"язання новим зобов"язанням (ч. 2 ст. 604 ЦК).

Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі передбаченій для укладення договору позики ( ч. 2 ст. 1053 ЦК), а по-третє, це дійсність первинного зобов"язання.

Оскільки, між сторонами не було укладено двосторонньої угоди, тобто домовленості про новацію, а первинне зобов"язання відсутнє, зазначене виключає застосування положєення про новацію.

До суду у встановленому порядку не подано будь які належні докази, які свідчать про передачу ОСОБА_7 відповідачу ОСОБА_6»єву Ф.І. зерна соняшника замість грошей.

Судова колегія враховує, що договір позики ніким із сторні не оскаржений, є дійсним. Сторони уклали цей договір за обоюдним волевиявленням.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовуютьі не свідчать про порушення судом першої інстанції вимог матеріального чи процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Гур»єва ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді