Cправа №549/275/16-ц
Провадження№2/549/153/16

РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2016 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Крєпкого С.І.

при секретарі - Якубовській Т.О.

з участю: представників позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райз-Максимко» (далі ПАТ «Райз-Максимко») до ОСОБА_2 про визнання договорів оренди землі дійсними

встановив:

16.06.2016 р. ПАТ «Райз-Максимко» звернулося до суду з позовом, який обгрунтовано тим, що 20.11.2013 р. між ним та відповідачем було укладено два договори оренди земельних ділянок площами 3, 84 та 2,7 га відповідно.

В подальшому право оренди вказаних земельних ділянок було зареєстровано реєстраційною службою Чорнухинського районного управління юстиції у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На виконання цих договорів позивач сплачував відповідачу, а останній отримував орендну плату у виді грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області Орел І.І. від 02.03.2016 року відкрито провадження у цивільній справі №549/100/16-ц, провадження №2/549/52/16, за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райз-Максимко» про визнання договорів оренди землі від 20.11.2013 р., площею 3, 84 га та від 20.11.2013 р., площею 2,7 га, недійсними.

Свої вимоги відповідач мотивував тим, що він особисто договори оренди не підписував.

Вважають, що зазначені договори оренди землі набрали чинності і на дату звернення з позовною заявою до суду є дійсними, оскільки ОСОБА_2 визнано зазначені договори оренди з моменту їх схвалення шляхом отримання орендної плати.

Посилаючись на вищевикладене, ст.ст.13, 21 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.241 ЦК України, ст.152 ЗК України, просили визнати договори оренди землі від 20.11.2013 р. дійсними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та обґрунтував їх тими ж обставинами.

Крім того зазначив, що ухвалою Чорнухинського районного суду від 13.09.2016 р. у цивільну справу №549/100/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райз-Максимко» про визнання договорів оренди землі недійсними залишено без розгляду.

Відповідач про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.77).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частинами другою -четвертою статті 203 ЦПК України, визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

В силу ст.204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Згідно з ст.ст.13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

У постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 викладена наступна правову позиція.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Судом встановлено, що 20.11.2013 р. між ПАТ «Райз-Максимко» та відповідачем було укладено два договори оренди земельних ділянок площами 3, 84 та 2,7 га відповідно 7-10).

У подальшому, а саме 16.12.2014 р. та 26.11.2014 р. відповідно, проведено їх державну реєстрацію (а.с.5,6)

З відомостей про видачу грошей за грудень 2013 р., грудень 2014 р., 06.02.2015 р., відомостей про видачу зерна за серпень, жовтень 2014 року, відомості про видачу муки за грудень 2014 року вбачається, що відповідач отримував оренду плату від позивача грошовими коштами, зерном та мукою (а.с.14-22).

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02.03.2016 р. відкрито провадження у цивільній справі №549/100/16-ц, провадження №2/549/52/16, за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райз-Максимко» про визнання договорів оренди землі від 20.11.2013 р., площею 3, 84 га та 2,7 га відповідно недійсними (а.с.31).

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 13.09.2016 р., яка станом на 14.09.2016 року не набрала законної сили, вказану цивільну справу залишено без розгляду (а.с.90).

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Таким чином, в даному випадку вимоги про визнання договорів оренди дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203, 215, 638-640 ЦК України, ст.ст.152 ЗК України, ст.ст.13-14 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинский районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлене у повному обсязі 16.09.2016 року.

Суддя