Справа № 379/166/16-ц Головуючий у І інстанції Бабоїд О. М.
Провадження № 22-ц/780/4748/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 12.09.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Данілова О.М., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», третя особа: реєстраційна служба Таращанського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №610 від 01 червня 2012 року на земельну ділянку, площею 3,4258 га, кадастровий номер :02:001:0035, який укладено між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн та витрати на проведення експертизи - 3 082,80 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 не підписував вищезазначений договір, а значить і не укладав його.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права при його ухваленні.

Просить рішення Таращанського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 грудня 2012 року державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області, успадкував після смерті ОСОБА_3, яка померла 01 жовтня 2008 року, земельну ділянку, площею 3,4258 га, що розташована на території Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області і призначена для ведення особистого селянського господарства та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯД №948297, виданого 26 грудня 2007 року Таращанською РДА Київської області ( а.с. 8 ).

Управлінням Держкомзему у Таращанському районі Київської області 14 грудня 2012 року право власності позивача на зазначене майно зареєстровано в поземельній книзі ( а.с. 10 ).

На вимогу ОСОБА_2 про виділення в натурі даної земельної ділянки для власного використання за призначенням, влітку 2015 року йому відповідачем надано примірник договору №610 оренди спірної земельної ділянки від 01 червня 2012 року ( а.с. 7 ).

Згідно правочину, як зазначено у ньому, позивач передав відповідачу належну йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯД №948297 від 26 грудня 2007 року земельну ділянку, площею 3,4258 га в оренду строком на пять років, який зареєстрований 10 липня 2014 року ( а.с. 11 ).

У відповідності до п. 2.3 договору, строк дії договору починається з дати його державної реєстрації і, відповідно, закінчується 10 липня 2019 року.

Позивач, оспорюючи укладення договору, 16 лютого 2016 року звернувся до суду із зазначеними вимогами і сплатив 551,20 грн. судового збору ( а.с. 1, 2-4 ).

За його клопотанням 02 березня 2016 року по справі призначена судово-почеркознавча експертиза, відповідно до висновків якої за №4910/4911/16-32 від 02 червня 2016 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 у графі «Орендодавець» у рядку «Підпис» у договорі №610 оренди земельної ділянки, який укладено 01 червня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження» та ОСОБА_2, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням його підпису ( а.с. 71-72, 87-89, 90, 91, 92 ).

Позивачем за проведення експертизи сплачено 3 082,80 грн. ( а.с. 86, 107 ).

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, правильно встановив обставини, визначив відповідно до них правовідносини, дав належну оцінку належним та допустимим доказам по справі згідно положень ст. 212 ЦПК України і ухвалив у справі на підставі, зокрема, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 213-215 ЦПК України законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 257, 261, 267, 631, 640 ЦК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються матеріалами справи.

Зазначені та інші доводи, викладені у скарзі, зокрема, що договір був укладений позивачем, можливо підписаний членом сімї, протягом дії договору оренди позивач отримував орендну плату, він не ставив під сумнів свій підпис в акті приймання-передачі майна, права орендодавця не порушені, як і надані докази про сплату орендної плати ( а.с. 40-64 ), на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, правового значення, у даному випадку, не мають та не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому, посилання апелянта на сплив строку позовної давності по заявленим вимогам, на переконання суду другої інстанції, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» не подавало до місцевого суду заяви з цього приводу згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відтак оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» відхилити. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», третя особа: реєстраційна служба Таращанського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.М. Данілов

ОСОБА_4