Справа № 369/7710/16-ц
Провадження № 2/369/3459/16
25.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
за участю секретаря Ведмеденко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,-
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бузівської сілської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14 січня 2009 року померла його мати ОСОБА_2, після його смерті відкрилась спадщина на її майно, яке складається з житлового будинку № 38 по вулиці Дніпровській у селі Бузова Києво-Святошинського району Київської області.
Померла при житті склала заповіт, в якому заповіла все своє майно йому. Його мати останні свої п»ять років постійно проживала з ним в селі Бузова Києво-Святошинського району Киїської області, хоча була зареєстрована в Івано-Франківській області, куди вона поїхала на новорічні свята та мала мету знятися з реєстраційного обліку, але раптова смерть припинила всі її дії.
Він фактично прийняв спадщину після смерті її матері шляхом постійного з нею проживання до дня її смерті, але своє право власності на житловий будинок належним чином не оформив. Факт проживання разом з матір»ю підтверджується депутатським актом від 02 червня 2016 року та довідкою сільської ради від 08.06. 2016 року.
Він звернувся із заявою в Першу Київську обласну держану нотаріальну контору, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцю першої черги на житловий будинок за № 38, що розташований по вул. Дніпровська в с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області, про що ухвалено відповідно постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вищезазначений будинок було побудовано в 1970 році, а 12.12. 1978 року був наданий ОСОБА_2 як голові сім»ї переселенець відповідно до переселенського білету.
Переселенські будинки по вулиці Дніпровська, сім»ї переселенців отримували на підставі постанови Ради Мііністрів СРСР № 364 від 31.05. 1973 року « Про пільги переселенню» та відповідно до акту передачі житлового будинку.
Майно переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту.
В будинковій книзі зазначено, що 01.03. 1993 року видана ця книга в зв»язку з виплатою за будинок.
Належність ОСОБА_2 будинку за № 38 по вул.. Дніпроська в с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області підтверджується: реєстраційним посвідченням від 08.12. 1994 року, технічним паспортом, будинковою книгою.
Згідно погосподарського обліку власником житлового будинку за № 38 по вул. Дніпровській являється ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виконкому Бузівської сільської ради від 08.06. 2016 року за № 559.
Відповідно до реєстраційного посвідчення за № 143 від 08.12. 1994 року цілий жилий будинок (домоволодіння) з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Дніпровська за № 38 зареєстрований в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за гр.. ОСОБА_2 на підставі акту передачі жилого будинку керуючись постановою ради міністрів України від 31.05. 1973 року за № 364.
Таким чином спадкодавцем дотримано всіх вимог чинного на той час законодавства щодо набуття права власності на житловий будинок.
На підставі вищевказаного просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 38 по вулиці Дніпровська у селі Бузова Києво-Святошинського району Київської області з надвірними будівлями та спорудами, після смерті померлої ОСОБА_2.
У судове засідання представник позивача не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, направила до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач свого представника у судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом установлено, що 14 січня 2009 року померла його мати ОСОБА_2, після його смерті відкрилась спадщина на її майно, яке складається з житлового будинку № 38 по вулиці Дніпровській у селі Бузова Києво-Святошинського району Київської області.
Померла при житті склала заповіт, в якому заповіла все своє майно йому. Його мати останні свої п»ять років постійно проживала з ним в селі Бузова Києво-Святошинського району Киїської області, хоча була зареєстрована в Івано-Франківській області, куди вона поїхала на новорічні свята та мала мету знятися з реєстраційного обліку, але раптова смерть припинила всі її дії.
Він фактично прийняв спадщину після смерті її матері шляхом постійного з нею проживання до дня її смерті, але своє право власності на житловий будинок належним чином не оформив. Факт проживання разом з матір»ю підтверджується депутатським актом від 02 червня 2016 року та довідкою сільської ради від 08.06. 2016 року.
Він звернувся із заявою в Першу Київську обласну держану нотаріальну контору, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцю першої черги на житловий будинок за № 38, що розташований по вул. Дніпровська в с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області, про що ухвалено відповідно постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вищезазначений будинок було побудовано в 1970 році, а 12.12. 1978 року був наданий ОСОБА_2 як голові сім»ї переселенець відповідно до переселенського білету.
Переселенські будинки по вулиці Дніпровська, сім»ї переселенців отримували на підставі постанови Ради Мііністрів СРСР № 364 від 31.05. 1973 року « Про пільги переселенню» та відповідно до акту передачі житлового будинку.
Ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Той факт, що житловий будинок за № 38 по вул. Дніпровська, в селі Бузова Києво-Святошинського району Київської області належала спадкодавцеві підтверджується і документально наступним.
Відповідно до реєстраційного посвідчення за № 143 від 08.12. 1994 року цілий жилий будинок (домоволодіння) з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Дніпровська за № 38 зареєстрований в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за гр.. ОСОБА_2 на підставі акту передачі жилого будинку керуючись постановою ради міністрів України від 31.05. 1973 року за № 364, будинковою книгою, технічним папортом на будинок.
Зазначені документи свідчать про належне володіння Спадкодавцем майном, яке було набуто на законних підставах та має уci необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент набуття цього майна.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України ).
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 1216, 1218, 1220, 1223, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 38 по вулиці Дніпровська у селі Бузова Києво-Святошинського району Київської області житловою площею 37. 2 кв.м, загальною площею 64, 5 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, а саме: прибудова під літ. «а», ганок, гараж під літ. «Б», «Д», сарай під літ. «Г», погріб під літ. «Е», літня кухня під літ. «Ж», вбиральня під літ. «И», огорожа - № 1, хвіртка - № 4, ворота - № 5, колодязь ІІ , після смерті померлої ОСОБА_2.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.Я. Волчко