АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Перепелюк І.Б., Литвинюк І.М.

секретар: Скакун К.В.

з участю сторін: представників апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_8.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він являється власником домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу, який був укладений із ОСОБА_9, 29 травня 2015 року.

Зазначав, що відповідачі по справі зареєстровані та проживають у даному господарстві та ігнорують його вимоги виїхати із господарства, чим спричиняють перешкоди у користуванні і розпорядженні майном.

Просив ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_8, ОСОБА_1. ОСОБА_4 з будинку, що розташований адресою: АДРЕСА_1.

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/1024/2016 р. Головуючий у І інстанції: Ляху Г.О.

Категорія: 44 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року провадження по справі в частині усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення ОСОБА_8 закрито у зв'язку із його смертю.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Усунено перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4 з будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Вирішено питання судових вират.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, позивач є власником будинку, але судом не врахованого того, що він там є зареєстрованим, що дає йому право на проживання у займаному будинку. При вирішення даної категорії справ судом першої інстанції не було з'ясовано, чи дійсно наявні перешкоди у користуванні вказаним майном з сторони відповідачів та у чому такі перешкоди полягають. В той же час позивач не ставить питання про зняття їх з реєстрації, а просто просить усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності, з посиланням на ст..167 ЖК України, оскільки відповідачі втратили право на проживання в оспорюваному будинку.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу вказаного будинку від 29 травня 2015 року, укладеного між продавцем ОСОБА_9 та ОСОБА_5, та витягом про державну реєстрацію прав на будинок за №38344932 від 29.05.2015 року.

Колишнім власником вказаного будинку була родичка відповідачів ОСОБА_11, яка 03 вересня 1999 року продала вказаний будинок ОСОБА_9.

Відповідачі зареєстровані та проживають у вказаному будинку, як родичі колишнього власника будинку, що підтверджується довідкою Новоселицького КП «Тепломережа» №847 від 31.07.2015 року.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з положенням ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ч.1 ст.156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї.

Отже, згідно договору купівлі-продажу від 29 травня 2015 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_9., житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який в свою чергу придбав вказаний житловий будинок у ОСОБА_11, яка являлася родичкою відповідачів, тому фактично з 29.05.2015 року відповідачі ОСОБА_1, та ОСОБА_4 втратили право користування на вказаний будинок, оскільки на даний час не являються членами власника будинку, оскільки новим власником будинку є ОСОБА_5.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тому правомірно задовольнив позовні вимоги.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки позивач є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, а відповідачі не являються членами його сім»ї, і проживають в цьому будинку без його згоди, тим самим створюючи перешкоди власнику у користуванні своїм житлом та обмежують його у здійсненні права власності на вказане будинковолодіння.

Посилання апелянта на те, що вони не втратили право користування житловим будинком, оскільки зареєструвалися вони там на законних підставах, проживають там тривалий час, і не тільки не руйнують спірне майно а навпаки його утримують, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони були зареєстровані як члени власника будинку, а на даний час власник ОСОБА_5, членами сім»ї якого вони не являюся.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: