АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7126/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2112/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Акопян В.І., Карпушина Г.Л.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні частиною житлового будинку шляхом вселення та визначення порядку користування будинком, третя особа ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И Л А :

РішеннямКиївського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 ? частиною житлового будинку, що розташований за адресою м. Полтава, вул. Жуківська,7 шляхом вселення до будинку.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо визначення порядку користування майном, що є у спільній частковій власності, скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог в цій частині.

Також апеляційну скаргу подав представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, який зазначив, що ОСОБА_2 не надано належних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем перешкод в його користуванні власністю, що свідчить про відсутність спору, а отже позовні вимоги є безпідставними, у звязку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та відхилення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з огляду на наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом,згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2000 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (шлюбне прізвище «Щербак») є співвласниками в рівних частинах 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Жуківська, 7.

З грудня 2000 року позивач був зареєстрований за вказаною адресою, де фактично проживав до листопада 2012 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.12.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

В спірному будинку залишилась проживати лише відповідач.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що в нього, як у власника, відсутній будь-який доступ до будинку, оскільки відповідач змінила замки, не бажає добровільно врегулювати питання щодо його користування будинком, у звязку з чим він звертався до правоохоронних органів з метою захистити свої житлові права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині усунення перешкод в користуванні позивачем як власником належної йому частини домоволодіння, встановивши при цьому, що відповідач, яка одноособово користується належною сторонам ? частиною будинку, фактично створює іншому власнику перешкоди у користуванні майном. При цьому, суд відмовив у задоволенні вимог про встановлення порядку користування ? частиною будинку, оскільки варіант користування будинком, запропонований позивачем порушує принцип рівності часток співвласників.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками місцевого суду.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Так, суд першої інстанції на підставі зібраних по справі доказів вірно встановив, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні їх спільною власністю, якою одноособово користується з 2012 року. При цьому, судом було обґрунтовано взято до уваги в якості належних та допустимих доказів покази свідків, акт про неможливість користування та розпорядження належним майном в звязку з заміною замка, наявністю на подвірї собак службових порід.

Крім того, під час розгляду справи, з метою врегулювання спору між співвласниками, суд оголошував перерву в судовому засіданні. Проте останні не дійшли між собою згоди та не змогли врегулювати спір в позасудовому порядку.

Таким чином, вірно встановивши обставини справи та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем обставин щодо порушення відповідачем його прав як власника на користування належною їм спільною власністю, а відтак правильно задовольнив вимоги в цій частині.

Натомість, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні вимог про визначення порядку користування ? частиною житлового будинку, які фактично є похідними від задоволених вимог про вселення позивача в будинок і забезпечують можливість уникнення майбутніх спорів між співвласниками при вирішенні питань щодо користування житловими приміщеннями.

Так, стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який гарантує недоторканість права власності , оскільки власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності визначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

При цьому, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В даному випадку позивач та відповідач є співвласниками в рівних частинах 1/4 частини житлового будинку у вигляді квартири № 2, загальною площею 116,1 кв.м. та яка складається з кімнати 2-6 площею 10.1 кв.м., кімнати 2-7 площею 16,6 кв.м., кімнати 2-3 площею 16,6 кв.м., кімнати 2-4 площею 15,2 кв.м., коридору 2-2, площею 3,8 кв.м., кухні 2-5 площею 33,2 кв.м., коридору 2-8 площею 3,0 кв.м., санвузла 2-9 площею 11,4 кв.м., топочної 2-10 площею 1,5 кв.м., сауни 1-11 площею 2,8 кв.м., вбиральні 2-12 площею 1,9 кв.м.

Вказані норми регулюють саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

В даному випадку при визначенні порядку користування спірним нерухомим майном кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку, з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок.

Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє і не підміняє собою право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Заявляючи вимоги про встановлення порядку користування належної їм частки в будинку, позивач просив виділити йому дві житлові кімнати, площею дещо меншою ніж ті, які він прохає виділити відповідачу.

Так, ОСОБА_2 просить виділити йому в користування кімнату 2-6 площею 10.1 кв.м., кімнату 2-7 площею 16,6 кв.м.; відповідачу ОСОБА_3 виділити кімнату 2-3 площею 16,6 кв.м., кімнату 2-4 площею 15,2 кв.м. та залишити в спільному користуванні коридор 2-2, площею 3,8 кв.м., кухню 2-5 площею 33,2 кв.м., коридор 2-8 площею 3,0 кв.м., санвузол 2-9 площею 11,4 кв.м., топочну 2-10 площею 1,5 кв.м. сауну 1-11 площею 2,8 кв.м., вбиральню 2-12 площею 1,9 кв.м.

Будь-яких обґрунтованих заперечень щодо запропонованого порядку користування будинком інший співвласник не висловила та не надала доказів, які б свідчили про неможливість та не доречність такого порядку користування житлом.

За вказаних обставин колегія судів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про визначення порядку користування житловим будинком та постановлення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 не спростовують висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення в нього іншого співвласника ОСОБА_6

Зокрема, твердження про те, що позивач не довів факту спричинення його довірителем перешкод в користуванні ? частини домоволодіння, відхиляється колегією суддів як таке, що не ґрунтується на матеріалах справи, які містять докази зазначеного факту.

При цьому, колегія суддів звернула увагу і на те, що судом першої інстанції вживались заходи для примирення сторін, в тому числі і у вирішенні спору щодо можливості вільного доступу позивача до будинку, натомість сторони це питання мирним шляхом не вирішили, що в черговий раз свідчить про наявність між ними спірних правовідносин.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 про скасування судового рішення в частині задоволених вимог, яке постановлене в цій частині з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3,4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування майном скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування будинком задовольнити.

Визначити порядок користування ? частиною житлового будинку по вул. Жуківській, 7 в м. Полтаві наступним чином :

ОСОБА_2 виділити в користування кімнату 2-6 площею 10.1 кв.м., кімнату 2-7 площею 16,6 кв.м.;

ОСОБА_3 виділити в користування кімнату 2-3 площею 16,6 кв.м., кімнату 2-4 площею 15,2 кв.м.;

Залишити в спільному користуванні співвласників коридор 2-2, площею 3,8 кв.м., кухню 2-5 площею 33,2 кв.м., коридор 2-8 площею 3,0 кв.м., санвузол 2-9 площею 11,4 кв.м., топочну 2-10 площею 1,5 кв.м. сауну 1-11 площею 2,8 кв.м., вбиральню 2-12 площею 1,9 кв.м.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :