Справа № 347/724/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гордія В.І., з секретарем Корбутяк Н.М., за участю представника ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом Косівського споживчого товариства до ОСОБА_2, третя особа: Територіальний центр соціального обслуговування Косівської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Косівське споживче товариство звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача Савчук В.Р. позов підтримав, та пояснив, що в липні 2014 року Косівське СТ звернулось до господарського суду із вимогою стягнення заборгованості із Косівського ТЦ соціального обслуговуванння, оскільки між Косівським СТ та Косівським ТЦ укладено угоду на поставку товару.

Із рішення господарського суду від 22.08.2014 року вбачається, що Косівському СТ відмовлено у стягненні заборгованості, яка виникла між стронами оскільки в матеріалах справи є розписка відповідачки ОСОБА_2, яка визнала, що борг виник по її вині, тому вона написала розиписку де зобов'язалася повернути голові СТ ОСОБА_4 заборгованість в сумі 53269,00 грн., тобто судом встановлено, що боргові зобов'язання існують виключно по розписці написаній власноручно ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2 позов про стягнення боргу не визнала, та пояснила, що вона працювала в Косівському ТЦ соціального обслуговування на посаді заввідділом по наданню допомоги. Між територіальним центром та Косівським СТ було укладено угоду на поставку товарів для малозабезпечених сімей та інвалідів. Після проведення взаємозвірки в 2014 році виникла заборгованість по оплаті товару в сумі 53269,00 грн., внаслідок чого вона підписала акт по взаємозвірці. Після того її почали шантажувати та погрожувати. Керівник Косівського ТЦ зобов'язав написати її розписку про борг на вказану суму на ім'я ОСОБА_4

Важає що такі дії незаконні, оскільки вказаний борг виник не із її вини, а розписку вона написала під тиском. Просить в позові про стягнення боргу відмовити.

Суд вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи вважає, що позов слід задоволити, з наступних підстав:

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до положень ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Із представлено суду оригіналу письмової розписки від 27.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 надала розписку про те, що вона зобов'язується повернути борг в сумі 53269,00 грн. голові Косівського СТ ОСОБА_4 до 18.04.2014 року. (а.с. 95 Т.№ 1)

Із допитаних судом працівників Косівського ТЦ соціального обслуговування вбачається, що ОСОБА_2 працювала заввідділом матеріальної допомоги та відповідала за прийом та розрахунок товарів поставлених Косівським СТ.

В 2014 році під час проведення взаємозвірок виникла заборгованість по оплаті поставленого товару, складено акт звірки взаєморозрахунків від 16.01.2014 року де залишок становив 53881,52 грн., який погоджено та підписано стронами в тому числі і ОСОБА_2 (а.с. 84).

Представленими відношеннями Косівського СТ вбачається, що вони неодноразово направляли вимоги до Косівського ТЦ про погашення заборованості по поставкам товару.

Допитаний судом керівник Косівського ТЦ соціального обслуговування ОСОБА_6 зазначив, що підставою написання боргової розписки саме ОСОБА_2 виникло в зв'язку із тим, що саме вона відповідала за товаро-матеіальні цінності.

Відповідно до представленого договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність видно, що ОСОБА_2 ознайомлена із своїми посадовими обов'язками щодо матеріальної відповідальністі про ввірені їй матеіальні цінності та ведення обліку і представлення в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишок доручених їй матеріальних цінностей.

Як зазначила вона в судовому засіданні що про заборгованість по оплаті їй було відомо, однак враховувала той факт, що вказані обставини між собою керівництво погодить добровільно.

Посилання відповідачки на ті обставини, що боргова розписка написана нею під тиском чи впливом інших осбтавин , в судовому засіданні не доведено.

Таким чином судом встановлено, що фактично відповідно до договору позики від 27.03.2014 року що укладено відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов'залась повернути борг в сумі 53269,00 грн. голові Косівського СТ ОСОБА_4 до 18.04.2014 року .

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ст. ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Також, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином із наведених судом обставин справи із ОСОБА_2 слід стягнути борг по розпизці із врахуванням індексу інфляції 67879 грн. 31 коп., а також відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути і судовий збір в сумі 680 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільна права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 22 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

На підставі наведеного ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) жительки АДРЕСА_1 на користь Косівського споживчого товариства в особі голови правління ОСОБА_4, заборгованість у розмірі 67 879 (шістдесят сім тисяч вісімсот сімдесят дев'ять грн.) 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) жительки АДРЕСА_1 на користь Косівського споживчого товариства в особі голови правління ОСОБА_4, спалчений судовий збір у розмірі 680 (шістсот вісідесят грн.).

Рішення суду набирає законної сили через десять днів після проголошення рішення, якщо не буде подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд.

СУДДЯ: В.І. Гордій