Категорія 21Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Луценко В.В., Матківської М.В.,

при секретарі: Маркевич Я.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_2, третьої особи Сорочинської І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Сорочинської Ірини Георгіївни про визнання договору дарування недійсним,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Сорочинської І.Г. про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла рідна сестра позивача ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві особистої власності. Оскільки спадкоємців у ОСОБА_5 не було, ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В зв'язку з тим, що позивач перебуває у похилому віці та проживає в м. Донецьку всі заяви направлялися поштою. Крім того, вона дала доручення на представництво інтересів ОСОБА_6, яка повідомила про те, що ОСОБА_5 22.08.2013 року подарувала квартиру стороннім особам. Позивач зверталась із заявами про вчинення злочину в прокуратуру м. Вінниці, проте жодних відповідей не отримала. ОСОБА_5 була інвалідом I-ої групи по зору, страждала на гіпертонічну хворобу та цукровий діабет, в листопаді 2012 року перенесла інсульт. Весь період хвороби позивач жила разом з сестрою у м. Вінниці, доглядала її. В червні 2013 року змушена була поїхати додому у м. Донецьк, довіривши піклування про сестру соціальним службам «УТОС». Від сусідів дізналась про те, що після її від'їзду в квартиру сестри вселилася ОСОБА_7 Про смерть ОСОБА_5 позивача не повідомили, місце поховання не відоме.

Позивач просила договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Сорочинською І.Г. визнати недійсним, в зв'язку з тим, що на момент його укладення ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до висновку, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_4 не довела, що ОСОБА_5 в момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними, а також, що спірний договір дарування порушує її права та інтереси.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла рідна сестра позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.11.2014 року Серія НОМЕР_1 (а.с.5).

За життя ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, яка належала їй на праві приватної власності (а.с.35), подарувала ОСОБА_2 за договором дарування від 22.08.2013 року, посвідченого Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г., зареєстрованим у реєстрі за №1101 (а.с.33-34).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив у п. 16 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року Пленум Верховного Суду України, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Зокрема, ні позивачем, ні її представниками не заявлялись клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 не проживала разом з ОСОБА_5 на час її смерті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки як вбачається з договору дарування, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій і діючи добровільно уклали спірний договір, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 в момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними.

Крім того, з відповіді Першої вінницької державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 не заводилась (а.с.76). Доказів про те, що позивач у встановленому законом порядку подала заяву про прийняття спадщини, суду не надано, а тому також відсутні правові підстави вважати, що договір дарування порушує права та інтереси позивача.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_4 є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Луценко В.В.

Матківська М.В.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.