ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області про визнання недійсними рішення, правочинів та скасування державної реєстрації, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та Кіровоградської міської ради на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся з позовом, посилаючись на те, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 26 жовтня 1999 року серії НОМЕР_1 він є власником земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1

Право власності на земельну ділянку виникло на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 19 вересня 1999 року № 340, яке не скасоване та не визнане недійсним.

Державний акт на право власності на землю був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_2.

11 липня 2008 року приватним нотаріусом Тєрєховою С.В. зареєстровано обтяження на земельну ділянку площею 0,100 га за АДРЕСА_1 на підставі укладеного 11 липня 2008 року іпотечного договору № 2377.

У березні 2014 року, після припинення обтяження спірної земельної ділянки, він звернувся до Управління Держземагентства у Кіровоградському районі із заявою про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1

Дане звернення було обумовлене бажанням привести у відповідність до вимог Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI, а саме: присвоєнням кадастрового номера на земельну ділянку та внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте листом від 20 березня 2014 року № 2232/04-19/11-14 Управлінням Держземагентства у Кіровоградському районі відмовлено у погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за АДРЕСА_1 з підстав виявлення перетину (накладання) його земельної ділянки на земельні ділянки, які зареєстровані за ОСОБА_7 (кадастровий номер НОМЕР_3) та ОСОБА_8 (кадастровий номер НОМЕР_4).

У подальшому він з'ясував, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 31114 «Про передачу ОСОБА_10 та ОСОБА_7 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» громадянці ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку за вищевказаною адресою.

Пунктом 4 вказаного рішення ОСОБА_7 передано безоплатно у власність земельну ділянку у районі АДРЕСА_1, загальною площею 1 000,00 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Пунктом 5 ОСОБА_7 передано безоплатно у власність земельну ділянку у районі АДРЕСА_1 загальною площею 1 200,00 кв. м для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Земельній ділянці площею 1 200,00 кв. м було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4, а земельній ділянці площею 1 000,00 кв. м присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3.

Позивач стверджував, що даним рішенням порушується його право власності на володіння, користування та розпорядження належною йому на законних підставах земельною ділянкою, а тому просив задовольнити позов повністю та визнати недійсними пункти 4 та 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114 «Про передачу ОСОБА_10 та ОСОБА_7 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» в частині передачі ОСОБА_7 безоплатно у приватну власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1, загальною площею 1 000,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1 000,00 кв. м - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та загальною площею 1 200,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1 200,00 кв. м - сади) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5 виданий на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_6, виданий на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_5 зареєстровану за ОСОБА_7 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_6, зареєстровану за ОСОБА_7 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо продажу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_6.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконними пункти 4 та 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114 «Про передачу ОСОБА_10 та ОСОБА_7 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» в частині передачі ОСОБА_7 безоплатно у приватну власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1 загальною площею 1 000,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1 000,00 кв. м - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та загальною площею 1 200,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1200,00 кв. м - сади) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5 виданий на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га у районі АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4, виданий на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_5 зареєстрованої за ОСОБА_7

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_4, зареєстрованої за ОСОБА_7 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_7 та Кіровоградська міська рада просять скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Кіровоградської міської ради від 17 вересня 1999 року № 340 ОСОБА_6 надано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель резервного фонду міста земельну ділянку площею 1000,0 кв. м по АДРЕСА_1 про що свідчить архівний витяг рішення.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 26 жовтня 1999 року серії НОМЕР_1 позивач є власником земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1

Державний акт на право власності на землю був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 26 жовтня 1999 року за № НОМЕР_2.

У подальшому за заявою позивача 10 липня 2008 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» виготовило технічний паспорт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та 11 липня 2008 року видало довідку про те, що вказана земельна ділянка зареєстрована та належить ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 26 жовтня 1999 року № НОМЕР_2.

Як свідчить довідка ПАТ «ОТП Банк» від 16 липня 2015 року № У00-01-5/126, іпотека з дати погашення боргу, тобто з 11 червня 2013 року, припинена.

У березні 2014 року позивач звернувся до Управління Держземагентства у Кіровоградському районі із заявою про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за АДРЕСА_1 з метою приведення у відповідність до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр», а саме: присвоєнням кадастрового номера на належну йому земельну ділянку та внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Листом від 20 березня 2014 року № 2232/04-19/11-14 Управління відмовило позивачеві у погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за АДРЕСА_1 з тих підстав, що при перевірці обмінного файлу XML в базі даних державного земельного кадастру виявлено перетин (накладання) на земельні ділянки, які зареєстровані за ОСОБА_7 (кадастровий номер НОМЕР_7) та ОСОБА_8 (кадастровий номер НОМЕР_8).

Також судами встановлено, що згідно з пунктами 4 та 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114 «Про передачу ОСОБА_10 та ОСОБА_7 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки у районі АДРЕСА_1, загальною площею 1 000,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1 000,00 кв. м - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та загальною площею 1 200,00 кв. м (у тому числі по угіддях: 1 200,00 кв. м - сади) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

ОСОБА_7 отримала державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га та 0,1200 га у районі АДРЕСА_1. Вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери НОМЕР_7 та НОМЕР_8 відповідно.

31 липня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_8.

Таким чином, письмовими доказами у справі підтверджено, що і позивач, і відповідач ОСОБА_7 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. При цьому земельні ділянки, передані Кіровоградською міською радою ОСОБА_7, накладаються на земельну ділянку позивача, про що свідчать відповіді Управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області.

Позивач позбавлений можливості виготовити технічну документацію для відновлення меж земельної ділянки та отримати кадастровий номер відповідно до чинного законодавства, а про порушення свого права позивачу стало відомо лише у 2014 році з відповіді управління, а тому позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що п. 2 рішення одинадцятої сесії Кіровоградської міської ради двадцять третього скликання від 17 вересня 1999 року № 340 про надання у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд громадянам міста, у т.ч. ОСОБА_12, зобов'язано забудовників до 01 жовтня 1999 року оформити в управлінні містобудування та архітектури технічну документацію на забудову земельних ділянок та протягом двох років приступити до їх освоєння, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення позивачем зроблено не було.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що, надаючи земельні ділянки у власність ОСОБА_7 у 2010 році, Кіровоградська міська рада в порушення вимог ЗК України 2001 року та Порядку ведення Державного земельного кадастру таких даних стосовно земельної ділянки, що передається на розі АДРЕСА_1 не перевірила та надала у власність ОСОБА_7, у тому числі, земельну ділянку, що належить позивачеві, що призвело до накладення земельних ділянок.

Відповідно до п. 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647 (далі - Інструкція), довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику земельної ділянки, про що складається відповідний акт, один примірник якого додається до технічної документації, другий передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом власнику земельної ділянки. За порушення чи знищення межових знаків власник земельної ділянки попереджається про відповідальність.

Відомості про те, що за порушення межових знаків позивач притягувався до відповідальності, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 3.3 вказаної Інструкції порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі встановлюється наказом Держкомзему України.

Книги записів реєстрації державних актів ні Кіровоградська міська рада, ні Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі у судове засідання не надали, посилаючись на її відсутність.

Також слід зазначити, що технічна документація, виготовлена ОСОБА_7, оформлена всупереч п. 2.6 Інструкції (в редакції, чинній на час отримання відповідачем земельних ділянок), оскільки в ній відсутнє зазначення інших суміжних землекористувачів.

Вказані обставини дають підстави для висновку про те, що пункти 4, 5 рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3114 «Про передачу ОСОБА_10 та ОСОБА_7 безоплатно у власність земельних ділянок у районі АДРЕСА_1» винесено без урахування вимог чинного на час його прийняття законодавства, що є підставою для визнання їх незаконними.

У постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року у справі № 6-33цс13 викладена правова позиція про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_7 набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення міської ради.

Визнання незаконним рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 ЗК України (у редакції від 18 грудня 1990 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Згідно з п. 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року № 43, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Так, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що розроблення проекту уведення земельної ділянки та встановленням її меж в натурі на місцевості є обов'язковою умовою при передачі земельної ділянки будь-якій особі за рішенням міської ради та при видачі їй державного акта.

Також не враховано того, що факт накладення (перетину) земельних ділянок будь-яких осіб можливо встановити виключно шляхом візуального обстеження та співставлення межових знаків їх земельних ділянок в натурі на місцевості або шляхом експертного дослідження затверджених проектів відведення земельних ділянок щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості.

Відсутність проекту відведення земельної ділянки та встановлених меж земельної ділянки в натурі на місцевості унеможливлює встановлення накладення (перетину) її меж з іншою ділянкою.

Апеляційний суд належним чином не перевірив, чи здійснено позивачем відновлення межі його земельної ділянки відповідно до Інструкції та чи закріплено межовими знаками, а також не встановив належних доказів перетину земельних ділянок чи доказів їх накладення та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Кіровоградської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Попович