Справа № 150/884/15-ц Провадження № 22-ц/772/1152/2016Головуючий в суді першої інстанції Кушнір Б. Б.
Категорія 30 Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 2500 дол. США, що на час звернення з позовом еквівалентно 59427,70 грн., а також 560,93 грн. коштів по сплаті виконавчого збору, як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 ЦК України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач продав їй за довіреністю від 15.01.2010 року автомобіль ВАЗ-2107, випуску 1986 року, червоного кольору (кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого Жмеринським МРЕВ ДАЇ Вінницької області 10.07.1999 року), а позивач заплатила за нього відповідачу грошові кошти в сумі, еквівалентній 2500 доларів США. Однак, на виконання рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року, зазначений вище автомобіль вилучений у позивача головним державним виконавцем відділу ДВС Чернівецького РУЮ на користь його власника - ОСОБА_4 Посилаючись на те, що придбаний нею автомобіль у неї вилучили, ОСОБА_2 вважає, що кошти у розмірі 2500 доларів США набуті відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню у повному розмірі. Окрім того, через відсудження у неї автомобіля та виконання судового рішення, позивач змушений був сплатити 560,93 грн. виконавчого збору, який вона також просить стягнути з відповідача. В добровільному порядку кошти відповідач відмовляється повертати, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року, ОСОБА_2 звернулася до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що у 2008 році ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 автомобіль ВАЗ-2107 за грошові кошти у розмірі 2000 доларів США. Після отримання технічного паспорта на транспортний засіб ОСОБА_3 стало відомо, що власником автомобіля ВАЗ-2107 є ОСОБА_4

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 25.12.2008року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 та інших користуватися та розпоряджатися від її імені (продати, обміняти, здати в оренду тощо) належний їй автомобіль марки ВАЗ-2107 випуску 1986 року червоного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого Жмеринським МРЕВ ДАЇ Вінницької області 10.07.1999 року (далі-автомобіль). Довіреність видана терміном на п'ять років з правом передоручення та дійсна до 25.12.2013року.

В подальшому, відповідач домовився із ОСОБА_2 про продаж вказаного автомобіля за грошові кошти в розмірі 2500 доларів США. Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 15.01.2010року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 та інших користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду тощо) належний ОСОБА_4 вищезазначений автомобіль. Довіреність видана ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 та дійсна до 25.12.2013року.

Позивач сплатила за вказаний автомобіль ОСОБА_3 2200 доларів США та за його вказівкою 300 доларів США сплатила ОСОБА_5, оскільки у ОСОБА_3 була перед ОСОБА_5 заборгованість.

Окрім того, дані обставини встановленні рішенням Чернівецького районного суду від 17.02.2015року у справі №150/977/14-ц та рішенням Чернівецького районного суду від 12.05.2015року у справі №150/158/15-ц, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи (а.с.7-11).

Оскільки обставини справи визнані сторонами та встановлені судовими рішеннями у цивільних справах, що набрали законної сили, та в яких брали участь ті самі особи, відтак, суд у відповідності до ч. ч. 1, 3 ст.61 ЦПК України, визнав дані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року у справі №150/158/15-ц задоволено позов ОСОБА_4, автомобіль марки ВАЗ-2107, випуску 1986 року, червоного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, вилучений у ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь його власника та переданий представнику ОСОБА_4 ОСОБА_5 за довіреністю №1 від 16.01.2015 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.07.2015 року та актом державного виконавця від 29.07.2015року (а.с.13-15).

Як слідує із позовної заяви ОСОБА_2, вимоги про стягнення коштів заявлені на підставі ч. 1 статті 1212 ЦК України. Зокрема, позивач вказує на те, що ОСОБА_3 зберіг без достатньої правової підстави суму коштів в розмірі 2500 дол. США.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Положення ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Загальна умова ч. 1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та виходячи зі змісту п.3 ч.1 ст. 1212 ЦК України позивач зобов'язаний довести, що набуття або збереження майна відповідачем (набувачем) відбулося за рахунок позивача без правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Як вбачається матеріалів справи, ОСОБА_2 за довіреністю від 15.01.2010 р., яку їй видав відповідач, набула право представляти власника при вчиненні правочинів щодо розпорядження та користування транспортним засобом; технічного обслуговування, ремонту, обміну чи передачі в оренду; користування, переобладнання, ремонту, проходження технічного огляду, зняття з обліку, тощо.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Видача довіреності на володіння користування та розпорядженням транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в результаті розгляду цивільної справи № 6-688цс15 від 16 грудня 2015 року.

Умовами договору доручення від 15.01.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області Суперсон О.П., не передбачалося передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 коштів в розмірі 2500 дол. США (а.с. 46).

Крім цього, договір доручення виконаний сторонами та термін його дії закінчився 25 грудня 2013 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року № 6-3090цс15, та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів, враховує, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 2500 дол. США без належної правої підстави, оскільки договір доручення, термін дії якого закінчився, не передбачав передачу коштів.

В свою чергу ОСОБА_2 після закінчення терміну дії договору доручення на виконання рішення суду повернула транспортний засіб власнику, та домагається повернення їй грошових коштів від ОСОБА_3 (набувача), з яким вона на час звернення до суду не пов'язана договірними правовідносинами щодо вказаних коштів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_2, на повернення 2500 дол. США, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця ОСОБА_3, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, оскільки для цього існують вищевказані підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача грошові кошти в сумі 2500 дол. США, що на час звернення до суду еквівалентно 59427,7 грн.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення спору.

Поряд з цим, позовні вимоги про стягнення з відповідача виконавчого збору задоволенню не підлягають, оскільки, виконавчий збір за положеннями ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» стягується з боржника за примусове виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Питання пов'язані з виконанням судового рішення у іншій цивільній справі № 150/158/15-ц мають вирішуватися у спосіб передбачений розділом VІ ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи було неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за задоволенні позовні вимоги в сумі 599,89 грн. (квитанція від 23.11.2015 р. №41), та за подання апеляційної скарги в сумі 659,88 грн. (квитанція від 25.02.2016 р. №54).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США в еквіваленті 59 427,7 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста двадцять сім гривень сімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1259,77 (одна тисяча двісті п'ятдесят дев'ять гривень сімдесят сім копійок) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський