Справа № 758/6680/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд,- тест

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову мотивуючи свої вимоги тим, що ним подано позов про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, що знаходиться в місті Києві, Подільського району, садівниче товариство «Будівельник», АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Зазначає, що незважаючи на те, що він на законних підставах набув права власності на майно та земельну ділянку, відповідачка ОСОБА_2 не визнає його право власності і вважає себе одноособовим власником майна, мотивуючи це зокрема тим, що отримала це майно у спадок від своєї матері ОСОБА_3 і неодноразово висловлювала йому свою думку про реальні наміри продати його.

Вважає, що при таких обставинах суду необхідно вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, тому що є велика ймовірність відчуження його на користь третіх осіб, а дії відповідача свідчать про реальну мету в цих намірах.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 27, 151, 152 ЦПК України звертається з даною заявою до суду та просить накласти арешт на спірний садовий будинок та земельну ділянку.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що вона (заява) не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні суду дійсно перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа: Садівниче товариство «Будівельник».

Предметом спору між сторонами у вищезазначеній справі є визнання права власності на садовий будинок, що знаходиться в місті Києві, Подільський район, СТ «Будівельник», АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 і витребування їх з чужого незаконного, на думку позивача, володіння.

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Верховний Суд України в своїй Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналізуючи вищезазначені норми цивільно-процесуального закону в сукупності з іншим чинним законодавством України, а також враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, можна прийти до висновку, що суд може вжити заходи забезпечення позову лише за доведеності заявником ряду обставин, серед яких вирішальною є існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом же встановлено, що заявником крім припущень викладених в своїй заяві, не надано до суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України в підтвердження того, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позову, що є безумною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не знайшли свого доведення, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, керуючись ст.ст. 3, 4, 151, 152 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко