Справа № 350/296/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2010/2016
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 23 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з зазначеним позовом, вимоги якого уточнила під час розгляду справи вказавши, що 10 січня 2013 року відповідачка позичила у неї 500 доларів США, а 01 березня 2013 року 2500 доларів США, які зобовязувалась повернути до 10 березня та 01 вересня 2013 року відповідно. 12, 25 і 30 березня та 26 квітня 2013 року вона позичила відповідачці 9500 гривень та 5000 російських рублів, які остання зобовязувалася повернути за два місяці після кожної позики грошей.

Проте, відповідачка належним чином умови договору позики не виконали, а тому ОСОБА_3 просила стягнути з неї 3000 доларів США та 5000 грн. боргу.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23.08.2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики у розмірі 3000 доларів США, 5000 грн. та 989,40 грн. судових витрат по справі.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, докази досліджувались односторонньо, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вказує, що позичила у ОСОБА_3 всього 2500 доларів США, а не 3000 як це встановив суд. Фактично розписка від 01.03.2013 року про позику грошей у сумі 2500 доларів США написана, як єдиний борговий документ на всю суму позики, яка мала місце 10.01.2013 року, 26.01.2013 року, 06.02.2013 року та 01.03.2013 року. Вказує, що дійсно позичила 10.01.2013 року 500 доларів США в позивача, про що написала розписку, проте дана сума грошей ввійшла в загальну розписку від 01.03.2013 року. Крім того, вважає, що суд невірно визначив валюту грошового зобовязання, оскільки незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактично його виконання є національна валюта України гривня.

Апелянт ОСОБА_2 під час розгляду справи покинула судове засідання мотивуючи тим, що її представник знаходиться за межами України і буде тільки через два тижні, однак жодної довіреності чи угоди суду не надала. Тому апеляційну скаргу слід розглянути у її відсутності.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства рішення повністю не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1048, 625 ЦК України, має бути стягнута сума боргу в розмірі 3000 доларів США та 5000 грн., що підтверджується борговими розписками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Встановлено, що 10 січня 2013 року та 01 березня 2013 року ОСОБА_2 позичила у позивачки ОСОБА_3 відповідно 500 та 2500 доларів США, з яких 500 доларів США зобовязувалась повернути до 10 березня 2013 року, а 2500 доларів США до 01 вересня 2013 року, що підтверджується копіями боргових розписок . 12, 25 і 30 березня 2013 та 26 квітня 2013 року позивачка позичила відповідачці відповідно 1500, 5000, 2000 гривень та 5000 російських рублів і 1000 гривень, які остання зобовязувалася повернути за два місяці після кожної позики грошей, що також підтверджується копіями розписок.

Доказів того, що відповідачка позичила тільки 2500 доларів США не здобуто ні в суді першої, ні апеляційної інстанції, а тому такі є недоведеними та носять характер припущення.

У судових засіданнях 11 квітня 2016 року та 4 серпня 2016 року відповідачка повернула позивачці 4500 гривень та 5000 російських рублів.

Оскільки умови договору позики, у зазначений в розписках час, не були виконані, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, визначаючи валютний еквівалент стягнення заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні та борг в розмірі 3000 доларів США за договором позики підлягає стягненню в національній валюті України - гривні, в сумі 75873 грн.(25,291х3000) за курсом НБУ, що діяв на час ухвалення рішення в суді першої інстанції.

Рішення в частині стягнення 5 тис. грн. боргу та судовий збір слід залишити без змін.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 23 серпня 2016 року в частині стягнення боргу в доларах США змінити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 75873 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_4

ОСОБА_5