Справа № 592/4829/16-ц
Провадження № 2/592/1659/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (Світлани) Сергіївни до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Нижньосироватська сільська рада про визнання заповітів недійними,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати недійсними заповіти.

Статтею 109 ЦПК України встановлено загальне правило підсудності: позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З позовної заяви вбачається, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на частину житлового будинку під номером 15 по вул.Привокзальній в с.Нижня Сироватка Сумського району Сумської області з надвірними спорудами та земельну ділянку, розміром 0,43 га, біля нього та частину квартири по вул.Металергів, 32 А, кв.41 в м.Суми.

З огляду на наведені обставини, вважаю, що позов про визнання заповітів недійсними фактично виникають з приводу нерухомого майна: частини житлового будинку та земельної ділянки, а також частину квартири, оскільки у разі визнання заповіту недійсним позивач як спадкоємець після смерті своєї баби отримає право на спадкування спірного нерухомого майна.

Оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, то позовна заява повинна розглядатись за місцезнаходженням більшої частини нерухомого майна: частини житлового будинку та земельної ділянки, тобто в Сумському районному суді Сумської області.

Суд також виходить з розяснень, що містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2013р. «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна предявляються відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України за місцезнаходженням майна.

Крім того, в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» міститься розяснення, що позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна (п.1).

Таким чином, суд доходить висновку, що позовна заява подана позивачем з порушенням правил виключної підсудності, тому згідно з п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України позовна заява має бути повернена позивачеві для подачі до належного суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.4 ч.3 ст.121, ст.ст.209, 210 ЦПК України, суд, -

постановив:

Матеріали позову ОСОБА_1 (Світлани) Сергіївни до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Нижньосироватська сільська рада про визнання заповітів недійними повернути позивачеві для подання до належного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.Б. Князєв