У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною вище скаргою, посилаючись на те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції (далі - ВДВС Миколаївського РУЮ) 15 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44393171 по примусовому виконанню рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 травня 2014 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 33 311 грн 94 коп. майнової шкоди. Постановою державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ від 10 березня 2015 року звернуто стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, а постановою від 12 березня 2015 року Заводському ВДВС Миколаївського МУЮ доручено провести виконавчі дії щодо перевірки інформації про фактичне місцезнаходження ОСОБА_4 та його майна.

ОСОБА_4 зазначає, що 27 серпня 2014 року він повідомив ВДВС Миколаївського РУЮ про те, що його місце роботи знаходиться за адресою: вул. М. Василевського, 55 у м. Миколаєві, тобто на території Ленінського району м. Миколаєва.

Отримавши вищезазначену заяву, державний виконавець ВДВС Миколаївського РУЮ на підставі ч. 5 ст. 20 та п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», повинен був не пізніше наступного дня закінчити виконавче провадження та надіслати виконавчий документ за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, тобто за новим місцем його роботи.

Однак у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зазначеного не зробив, при цьому здійснював подальші дії щодо виконання виконавчого листа.

Вказані дії державного виконавця, на думку заявника, є неправомірними, а постанови незаконними, а тому просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 серпня 2015 року, у задоволенні скарги відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові ухвали, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження» про відмову у задоволенні скарги. Державний виконавець відкривши виконавче провадження за місцем проживання відповідача, провадив дії по виконанню судового рішення відповідно до норм ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчі дії провадяться за місцем проживання, перебування, роботи або за місцезнаходженням майна.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик