Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3592/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лешко С. М.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, рішення про стягнення аліментів в розмірі місячного платежу допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що вони, як подружжя, втратили почуття взаємоповаги, довіри та кохання один до одного, а тому вважає, що розлучення це єдиний вихід із ситуації, що склалась. Крім цього зазначила, що працює продавцем-консультантом магазину, рівень її доходів незначний, що ставить її та дитину в скрутне матеріальне становище. А тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки, він офіційно працевлаштований та його заробіток дозволяє надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстровано 09.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростень реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 115. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки вирішено змінити на дошлюбне Тетеря. Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на виховання батьку. В задоволенні позову про стягнення аліментів відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування фактичних обставин справи, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні аліментів та залишення неповнолітнього сина на виховання батьку - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, вказує, що суд першої інстанції задовольняючи клопотання відповідача про залишення дитини з ним, вийшов за межі судового розгляду та у звязку з цим безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення аліментів.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 року, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.6,9/.

Встановивши, що сторони припинили подружні стосунки, мають окремий бюджет, спільного господарства не ведуть, а шлюб носить формальний характер, суд першої інстанції дійшов висновку про розірвання шлюбу.

У цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не ставила питання про місце проживання малолітньої дитини та не обгрунтовувала позов наявністю спору щодо визначення місця проживання дитини, а тому, залишаючи сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на виховання батьку, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що суперечить принципу диспозитивності цивільного процесу.

Окрім того вирішення спору про місце проживання малолітніх дітей має відбуватись з урахуванням положень ст.161 та ч.4 ст.19 Сімейного Кодексу України, тобто за обовязкової згоди органу опіки та піклування та за наявності письмового висновку щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні.

З огляду на те, що суд першої інстанції в порушення наведених норм закону вирішив питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, а тому рішення суду в цій частині підлягає до скасування.

Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі /ч.3 ст.181 СК України/.

Встановивши на підставі письмових доказів, що дитина з грудня 2015 року і на час ухвалення рішення по справі, проживала разом з батьком та була на його утриманні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні аліментів на утримання дитини на користь позивачки.

Рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування у цій частині не вбачається.

Водночас, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, якщо дитина буде проживати разом з нею та перебуватиме на її утриманні та за умови, що між сторонами не буде досягнуто домовленості щодо способів утримання дитини, тобто добровільного надання допомоги батьком дитини на її утримання.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року в частині визначення місця проживання дитини скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді