Справа № 363/2672/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/3597/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Яворського М.А., Поліщука М.А.,

за участю секретаря Тимошевської С.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа : ОСОБА_3 про визнання недійсним договору кредиту, додаткових угод до договору кредиту, визнання недійсним договору іпотеки, договору поруки, визнання протиправними дій щодо підвищення процентної ставки за договором кредиту та застосування наслідків недійсності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору кредиту, додаткових угод до договору кредиту, визнання недійсним договору іпотеки, договору поруки, визнання протиправними дій щодо підвищення процентної ставки за договором кредиту та застосування наслідків недійсності цих правочинів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 17 січня 2006 року вона уклала договір кредиту з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», згідно якого ОСОБА_2 отримала у тимчасове користування грошові кошти для інвестування в будівництво однокімнатної квартири у АДРЕСА_1 у сумі 40 000 доларів США на строк до 17 січня 2021 року зі сплатою 12,75% річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту 17 січня 2006 року сторонами був укладений іпотечний договір, згідно якого у якості забезпечення кредиту були передані в заставу майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру в АДРЕСА_2, заставною вартістю 261 943 грн. 50 коп. Додатковою угодою №1 від 19 серпня 2008 року в іпотеку передано саму квартиру. Крім того, 17 січня 2006 року з метою забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту банком був укладений договір поруки з ОСОБА_3, третьою особою по справі. При укладенні договору кредиту банк не проінформував ОСОБА_2 щодо схеми та переваги форм кредитування, а також не повідомив про орієнтовну сукупну вартість кредиту. У звязку з неможливістю сплачувати кредит позивач неодноразово зверталася до банку з проханням реструктуризації кредиту. У 2014 році при підписанні договору про внесення змін №3 від 22 травня 2014 року до договору кредиту від 17 січня 2006 року, ОСОБА_2 отримала детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також їй стало відомо, що процентна ставка по кредиту з 2008 року становить 14%, а не 12,75%, як було визначено умовами договору кредиту від 17 січня 2006 року. В травні 2015 року ОСОБА_2 отримала розширену довідку про всі оплати по договору кредиту, відповідно до якої, позивач вважає, що розрахувалась з банком за отриманий кредит, і не повинна сплачувати залишок по кредиту. Враховуючи викладене, просила позов задовольнити.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 17 січня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір кредиту № 10-29/1351, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів 00 центів США, зі сплатою 12,75 (дванадцять цілих сімдесят пят сотих) відсотків річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання: починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 17 (сімнадцятого) числа кожного місяці рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 504 (пятсот чотири) долара США, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 17 січня 2021 року. У разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням правління, комітету з питань управління активами та пасивами кредитно-інвестиційного комітету, тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну процентів. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованим кредитором розмірами процентів, він зобовязаний протягом строку, зазначеного в п. 2.8.1. цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. Позичальник зобовязаний протягом двох робочих днів повідомляти кредитора про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імена, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобовязань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують. Усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, курєром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відправлення звязку одержувача.

17 січня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), ОСОБА_2 (позичальник), та ОСОБА_3 (поручитель), укладено договір поруки №02-10/39, згідно умов якого, поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 10-29/1351 від 17 січня 2006 року.

17 січня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 02-10/38, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту № 10-29/1351 від 17 січня 2006 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру №6 (шість), що будується за адресою: місто Вишгород, вул. Кургузова, будинок 11-А (одинадцять, літера «А»), на 4 (четвертому) поверсі, загальною проектною площею 54,60 (пятдесят чотири цілих і шість десятих) квадратного метра.

14 червня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник), укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 10-29/1351 від 17 січня 2006 року, відповідно до якої, у звязку з достроковим погашенням частини кредиту позичальником, сторони домовились здійснити перерахунок ануїтетного платежу, встановивши розмір останнього у сумі 454, починаючи з 14 червня 2006 року. Інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують свої обовязки щодо них.

17 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №10-29/1351 від 17 січня 2006 року, а саме: у звязку із зміною порядку погашення кредиту з ануїтетного на звичайний, сторони домовились викласти договір кредиту в новій редакції: кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США, зі сплатою 12,75 (дванадцять цілих сімдесят пят сотих) процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

19 серпня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець), укладено додаткову угоду №1 до договору іпотеки №02-10/38, відповідно до п.п.1.9., 2.1.9. іпотечного договору, у звязку з державною реєстрацією за іпотекодавцем права власності внести зміни та доповнення до пункту 1.1. статті 1 іпотечного договору, виклавши його в такій редакції: іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту №10-29/1351 від 17 січня 2006 року, укладеним між іпотеко держателем та іпотекодавцем, таке нерухоме майно однокімнатна квартира №6 (шість), загальною площею 50,10 (пятдесят цілих десять сотих) кв.м., житловою площею 27,80 (двадцять сім цілих вісімдесят сотих) кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок №11 (одинадцять) та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Вишгородською міською радою 30 жовтня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 28 серпня 2007 року №193, і зареєстроване відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 06 листопада 2007 року Вишгородське бюро технічної інвентаризації (номер витягу 16547482), реєстраційний номер 20824261.

23 липня 2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник), укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту №10-29/1351 від 17 січня 2006 року, про наступне: сторони дійшли згоди щодо надання відстрочки по погашенню тіла кредиту, основний борг станом на 23.07.2009 року становить 29 087 доларів США 24 центів та в звязку із цим внести відповідні зміни до тексту договору кредиту, а саме: п.п. 1.1.1. та 1.1.2 викласти в наступній редакції: «1.1.1. починаючи з 27 липня 2009 року графік погашення заборгованості по кредиту буде здійснюватися відповідно до 10 числа (включно) кожного місяці.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд обгрунтовано виходив з положень ст. ст. 525-526, 628, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 10-11, 58-60 ЦПК України та прийшов до правильного висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК Україн зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з договору кредиту п.2.8.1 про намір змінити розмір процентів кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. Крім того, згідно до п.2.8.3. у разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованим кредитором розмірами процентів, він зобовязаний протягом строку, зазначеного в п.2.8.1. цього договору, повернути кредитору існуючи заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

На виконання вимог п. 2.8.1 договору кредиту 21 жовтня 2008 року на адресу позивача, яка зазначена у договорі кредиту, АДРЕСА_3, направлено лист з повідомленням про підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту № 1029/1351 від 17 січня 2006 року до 14% річних з 03 листопада 2008 року у звяжу з підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, з додатковою угодою від 21 жовтня 2008 року про внесення змін до договору кредиту № 10-29/1351 від 17 січня 2006 року. Однак даний лист з угодою повернувся до банку з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 7.2. договору кредиту, усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, курєром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відправлення звязку одержувача.

Пунктом 3.3.14. договору кредиту передбачено, що позичальник зобовязаний протягом двох робочих днів повідомляти кредитора про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобовязань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують. Однак в матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем вимог п. 3.3.14 договору кредиту, таким чином позивач порушила дану вимогу договору кредиту.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що відповідає вимог статті 203 ЦК України.

При підписанні договору кредиту ОСОБА_2 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільне, а також вона розуміла всі правові наслідки обумовлені даним договором.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач виконав умови кредитного договору та надав грошові кошти позивачу, яка в свою чергу зобовязалась повернути кредит та сплатити проценти, у відповідності до умов договору кредиту.

Посилання позивача щодо не відповідності договору кредиту до ст. 11 Закон України «Про захист прав споживачів», не знайшло свого підтвердження. В договорі кредиту дотримані вимоги статті 11, та прописані умови надання кредиту.

Таким чином, на момент підписання договору кредиту позивачу були відомі кредитні умови, тип відсоткової ставки; сума, на яку кредит може бути виданий; орієнтовна сукупна вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Окрім того, відповідно до роз»яснень п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обовязково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати розяснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-161цс12, відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Судом першої інстанції під час розгляду даної справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою та був укладений під впливом введення позивачки в оману, як і не доведено умислу відповідача щодо вчинення дій по введенню позивача в оману.

Зважаючи на ці обставини та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів у розумінні ст. 58 ЦПК України для визнання недійсними правочинів та застосування наслідків недійсності. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Таким чином суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та застосував до них відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта на висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29 лютого 2016 року №18533/18534/15-32, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_2 у детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 24 липня 2009 року, - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою, не впливають на дійсність оспорюваних позивачкою договорів.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: