Справа № 182/2276/16-ц
Провадження № 2/0182/2404/2016
08.09.2016 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шестакової З.С.
при секретарі Пометій Є.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Нікополя в особі ОСОБА_2 комунального майна Нікопольської міської ради про визнання права власності на майно, суд
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до територіальної громади м. Нікополя в особі ОСОБА_2 комунального майна Нікопольської міської ради, відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про визнання права власності на майно та зобовязання вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 1 частини один статті 205 ЦПК України ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 08 вересня 2016 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців здійснити реєстрацію права власності на вказану будівлі магазину і кафетерію, за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2,
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 22 жовтня 1997 року, відповідно до рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 684, їй було надано дозвіл на встановлення павільйону торгівлі розміром 4,0 на 6,0 м по вул. Дружби № 2 в місті Нікополі. Відповідно до Дозволу на розміщення обєкта торгівлі, побуту № 42/1.12 розмір займаної земельної ділянки складала 24,0 кв.м, згодом вона збільшилась до 32,4 кв.м
Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 18 серпня 1999 року № 554/1 їй була надана в оренду земельна ділянка площею 48 кв.м за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 26 грудня 2007 року № 893/7 ОСОБА_1 було дозволено проектування та будівництво магазину та кафетерію за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2.

На виконання цього рішення позивачем було погоджено з управління архітектури та містобудування № 22 від 12 травня 2008 року проектна документація, відповідно до яких розпочато будівництво магазину та кафетерію за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2.

Рішення Нікопольської міської ради від 03 вересня 2010 року № 34-49/V між позивачем та Нікопольською міською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки під розміщення магазину з кафетерієм за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2, який зареєстровано у відділі Держкомзему у м. Нікополі Дніпропетровської області у книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі 11 жовтня 2012 року № 00112.

У 2012 році, у звязку із закінченням будівництва магазину продовольчих товарів з кафетерієм по вул. Дружби, № 2 в місті Нікополі, ОСОБА_1, відповідно до Порядку

прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України була подана Декларація про готовність обєкта до експлуатації, яка 26 жовтня 2012 року зареєстрована за № ДП 2.

Оскільки при здійсненні технічної інвентаризації будівлі магазину з кафетерієм за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2, КП «НМБТІ» було виявлено самозахват земельної ділянки під будівлею площею 71,0 кв.м та літнім майданчиком площею 268 кв.м, позивач у лютому 2015 року звернулася до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди за фактичним розміщенням магазину та кафетерію за вказаною адресою площею 0,0423 га.

Листом № 14/18/0220-816 від 27 лютого 2015 року виконавчий комітет Нікопольської міської ради повідомив її про можливість отримання нею вказаної земельної ділянки, але тільки після проведення земельних торгів, або за умови надання нею документів, що підтверджують право власності на обєкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що розташовані на зазначеній земельній ділянці.

Також, в усній формі, їй було розяснено, що земельні торги в місті Нікополі на разі не проводяться.

У серпні 2015 року позивач звернулася до ОСОБА_2 комунального майна Нікопольської міської ради з листом про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди за фактичним розміщенням магазину та кафетерію за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2.

Листом № 14/18/0220-4218 від 14 вересня 2015 року виконавчий комітет Нікопольської міської ради повідомив її про можливість отримання нею вказаної земельної ділянки, але тільки після проведення земельних торгів, або за умови надання нею документів, що підтверджують право власності на обєкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що розташовані на зазначеній земельній ділянці.

З метою державної реєстрації права власності на новозбудований обєкт нерухомого майна магазину продовольчих товарів з кафетерієм за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2, ОСОБА_1 звернулася до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Нікопольського міськрайонного управління юстиції, на що отримала лист-відповідь № 689/05-02/395 від 29 вересня 2015 року, в якому зазначено, що оскільки загальна площа введеного в експлуатацію обєкта різниться між площею земельною ділянки переданої в оренду державний реєстратор не має підстав проведення державної реєстрації прав та вимушений відмовити в задоволенні її заяви.

Отримавши відповідь державного реєстратора, позивач в березні 2016 року в третє звернулася до виконавчого комітету Нікопольської міської ради.

Листом № 14/18/0220-1273 від 24 березня 2016 року виконавчий комітет Нікопольської міської ради повідомив її про можливість виділення їй земельної ділянки по вул. Дружби, № 2 в м. Нікополь, лише після оформлення права власності на зведений обєкт нерухомості.

Враховуючи те, що магазин з кафетерієм за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2 побудовано позивачем як окремий обєкт нерухомості, який не порушує, а ні прав інших осіб, а ні прав територіальної громади міста Нікополь, обєкт побудовано на землі яку виконавчий комітет Нікопольської міської ради вважає за можливим передати ОСОБА_1 в оренду, та приймаючи до уваги те, що позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 просила суд задовольнити її позовні вимоги. Визнати за нею право власності на будівлю магазину з кафетерієм літера А1, загальною площею 131,1 кв.м, яка складається з: приміщення 1: тамбур 1 площею 1,7 кв.м, обідній зал 2 площею 52,5 кв.м, гардероб 3 площею 4,8 кв.м, коридор 4 площею 2,0 кв.м, кухня 5 площею 7,4 кв.м, санвузол 6 площею 2,7 кв.м; приміщення 2: тамбур 1 площею 1,8 кв.м, торгівельний зал 2 площею 41,7 кв.м, котельна 3 площею 4,2 кв.м, підсобка 4 площею 10,1 кв.м, туалет 5 площею 2,2 кв.м, розташовану по вул. Дружби, № 2 в місті Нікополі, Дніпропетровської області.

Позивач в судове засідання не зявилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 комунального майна Нікопольської міської ради з позовом ознайомлений, про день розгляду справи повідомлений відповідно до вимог частини пятої статті 74 ЦПК Украйни, однак в судове засідання не зявився, жодної заяви про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

Відповідно до статті 224 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 684 від 22 жовтня 1997 року ОСОБА_1 отримала Дозвіл № 42/1.12 на розміщення павільйону торгівлі розміром 4,0 х 6,0 м, загальною площею 24,0 кв.м, по вул. Дружби, № 2 в м. Нікополі на земельній ділянці площею 48,0 кв.м з закріпленням території для виконання комплексного благоустрою згідно з проектом розміщення (а.с.8-11,14-23).

На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 781 від 24 листопада 1999 року ОСОБА_1 отримала Дозвіл № 42/1.12 на розміщення павільйону торгівлі розміром 5,4 х 6,0 м по вул. Дружби, № 2 в м. Нікополі на земельній ділянці площею 48,0 кв.м, загальною площею 32,4, кв.м (а.с.12).

На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 728 від 22 листопада 2000 року ОСОБА_1 отримала Дозвіл № 42/1.12 на розміщення павільйону торгівлі розміром 5,4 х 6,0 м по вул. Дружби, № 2 в м. Нікополі на земельній ділянці площею 48,0 кв.м, загальною площею 32,4, кв.м (а.с.13).

03 вересня 1999 року, на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 554/1 від 18 серпня 1999 року, між Нікопольською міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 48,0 кв.м, для розміщення павільйону торгівлі для комерційного використання (а.с.25-27).

Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 893/7 від 26 грудня 2007 року дозволено ОСОБА_1 проектування та будівництво магазину з кафетерієм на вул. Дружби, № 2 в м. Нікополі (а.с.28).

У подальшому ОСОБА_1 розробила проектно-кошторисну документацію на будівництво зазначеного обєкту нерухомості, погодила та затвердила проектну документацію, отримала Висновок № 22 ОСОБА_2 архітектури та містобудування щодо відповідності проектної документації архітектурно-планувальним вимогам, отримала експертну оцінку новоствореного майна на предмет відповідності його встановленим будівельним, технічним, санітарним та пожежним нормам (а.с.28-44).

24 вересня 2010 року, на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 03 вересня 2010 року № 34-49/V, між Нікопольською міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0084 га, кадастровий № :03:016:0020, для розміщення магазину з кафетерієм (а.с.45-51).

26 жовтня 2012 року за № ДП 2 позивач отримала Декларацію про готовність обєкта до експлуатації (а.с.52-57).

При отриманні технічного паспорту було встановлено, що позивач при здійсненні будівництва магазину і кафетерію на вул. Дружби, № 2 в м. Нікополі допустила відхилення від проекту, внаслідок чого здійснила самозахват земельної ділянки під будівлею 71,0 кв.м; під літнім майданчиком 268 кв.м (а.с.58-64).

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно

затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Водночас за наявності спору право власності на самочинно збудоване нерухоме майно рішенням суду може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених статтею 376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснили самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (частина третя статті 376 ЦК України); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості

Відповідно до вимог частини першої статті 15 ЦК України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави стверджувати про наявність спору про право.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 протягом 2015-2016 року неодноразово зверталася до відповідних органів із проханням оформити їй право власності на спірні самочинне будівництво.

Так, у лютому 2015 року звернулася до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди за фактичним розміщенням магазину та кафетерію за вказаною адресою площею 0,0423 га.

Листом № 14/18/0220-816 від 27 лютого 2015 року виконавчий комітет Нікопольської міської ради повідомив її про можливість отримання нею вказаної земельної ділянки, але тільки після проведення земельних торгів, або за умови надання нею документів, що підтверджують право власності на обєкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що розташовані на зазначеній земельній ділянці (а.с.65).

Також, в усній формі, їй було розяснено, що земельні торги в місті Нікополі на разі не проводяться.

У серпні 2015 року позивач звернулася до ОСОБА_2 комунального майна Нікопольської міської ради з листом про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди за фактичним розміщенням магазину з кафетерієм за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2.

Листом № 14/18/0220-4218 від 14 вересня 2015 року виконавчий комітет Нікопольської міської ради повідомив її про можливість отримання нею вказаної земельної ділянки, але тільки після проведення земельних торгів, або за умови надання нею документів, що підтверджують право власності на обєкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що розташовані на зазначеній земельній ділянці (а.с.66).

З метою державної реєстрації права власності на новозбудований обєкт нерухомого майна

магазину продовольчих товарів з кафетерієм за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2, ОСОБА_1 звернулася до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Нікопольського міськрайонного управління юстиції, та отримала лист-відповідь № 689/05-02/395 від 29 вересня 2015 року, в якому зазначено, що оскільки загальна площа введеного в експлуатацію обєкта різниться між площею земельною ділянки переданої в оренду державний реєстратор не має підстав проведення державної реєстрації прав та вимушений відмовити в задоволенні її заяви (а.с.68).

У березні 2016 року ОСОБА_1 знову звернулася до виконавчого комітету Нікопольської міської ради.

Листом № 14/18/0220-1273 від 24 березня 2016 року виконавчий комітет Нікопольської міської ради повідомив позивача про можливість виділення їй земельної ділянки по вул. Дружби, № 2 в м. Нікополь, лише після оформлення права власності на зведений обєкт нерухомості (а.с.68).

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 при будівництві магазину і кафетерію на вул. Дружби, № 2 в м. Нікополі на земельній ділянці, що була їй відведена для цієї мети, допустила відхилення від належно затвердженого проекту, здійснивши самозахват земельної ділянки під будівлею 71,0 кв.м, під літнім майданчиком 268 кв.м, при цьому, права інших осіб порушені не були, а також враховуючи те, що дане питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого дають підстави суду стверджувати про наявність спору про право та правомірність звернення ОСОБА_1 до суду за захистом свого порушеного цивільного права відповідно до вимог статті 376 ЦК України. А тому, суд знаходить позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на самочинне будівництво обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

До того ж, згідно з експертними висновками сектору з питань наглядово-профілактичної діяльності м. Нікополь та Нікопольського району № 43 від 12.03.2008 та № 53 від 09.06.2010 порушень вимог пожежної безпеки не виявлено. Також новостворене майно відповідає встановленим будівельним, технічним та санітарним нормам (а.с.29-32). Закінчений будівництвом обєкт магазину продовольчих товарів з кафетерієм за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Дружби № 2, був прийнятий в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с.52-57).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року у справі за № 6-1328цс15 від 02 грудня 2015 року.

З урахуванням викладених обставин та керуючись та керуючись статтями 10, 11, 14, 15, 57, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, 3, 15, 376 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю магазину з кафетерієм літера А1, загальною площею 131,1 кв.м, яка складається з: приміщення 1: тамбур 1 площею 1,7 кв.м, обідній зал 2 площею 52,5 кв.м, гардероб 3 площею 4,8 кв.м, коридор 4 площею 2,0 кв.м, кухня 5 площею 7,4 кв.м, санвузол 6 площею 2,7 кв.м; приміщення 2: тамбур 1 площею 1,8 кв.м, торгівельний зал 2 площею 41,7 кв.м, котельна 3 площею 4,2 кв.м, підсобка 4 площею 10,1 кв.м, туалет 5 площею 2,2 кв.м, розташовану по вул. Дружби, № 2 в місті Нікополі, Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3