УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про захист прав власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання права власності на частину квартири, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що відповідач є онукою ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_4

На підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 1997 року ОСОБА_5 належить на праві власності 45/100 часток квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 09 лютого 2005 року належить 55/100 часток зазначеної квартири.

22 червня 2010 року ОСОБА_2 разом з двома малолітніми дітьми за згодою позивачів вселились та були зареєстровані в спірній квартирі і набули право користування житловим приміщенням.

В листопаді 2014 року відповідачка разом із своїми дітьми добровільно залишила спірну квартиру і переїхала в м. Хотин, і з цього часу без поважних причин в спірній квартирі не проживає, незважаючи на відсутність перешкод в цьому. Відповідачу на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1, а її неповнолітні діти відвідують Хотинську ЗОШ № 5 та проживають за вказаною адресою. Комунальні послуги за користування спірним житлом відповідач не сплачує, будь-які її особисті речі в цій квартирі відсутні.

Позивачі вважають, що оскільки відповідач ОСОБА_2 разом з дітьми у спірній квартирі не проживає без поважних причин більш ніж один рік, вона втратила право користування ним та просили визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири за договором купівлі-продажу, посилаючись на те, що до придбання спірної квартири вона разом з позивачами, батьком та братом проживали в АДРЕСА_2 як члени однієї сім'ї.

05 грудня 1993 року вказана квартира ними була приватизована, а 23 серпня 1995 року продана.

Переїзд їхньої сім'ї у спірну квартиру АДРЕСА_1 є був пов'язаний з придбанням її за кошти від продажу квартири АДРЕСА_2.

На відчуження належної їй і брату частини вказаної квартири як неповнолітнім дав згоду орган опіки - виконком Чернівецької міської ради.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 лютого 1997 року власником квартири, придбаної на кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 стала бабуся - ОСОБА_5

30 серпня 1996 року позивач ОСОБА_2 разом з батьками, братом, бабусею були зняті з реєстрації в проданій квартирі та зареєстровані 16 травня 1997 року в квартирі по АДРЕСА_1.

09 лютого 2005 року ОСОБА_5 подарувала частину спірної квартири - 55/100 ОСОБА_4

Кошти за продану квартиру, в тому числі належних їй 1/5 частки квартири, були витрачені на придбання спірної квартири.

Позивач зазначає, що відповідачі хочуть продати квартиру і в такий спосіб позбавити її права на частку квартирі в розмірі 1/5 її частки, що дорівнює 20/100 ідеальної частки, тому просила визнати за нею право власності на 20/100 ідеальної частини в спірній квартирі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 липня 2016 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою № АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири відмовлено.

Скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка була накладена ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2016 року.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_2 як член сім`ї позивачів - власників спірної квартири АДРЕСА_1, без поважних причин не проживає в ній понад один рік. Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскільки право власності на частку спірної квартири у ОСОБА_2 не виникло, наявність такого права не доведено будь-яким правовстановлюючим документом, а тому захисту не підлягає.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про захист прав власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання права власності на частину квартири.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова