Ухвала

іменем україни

8 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є двоюрідним племінником померлої ОСОБА_9, яка за життя хворіла та в останні роки потребувала сторонньої допомоги. З початку 2013 року і по день її смерті він проживав з нею однією сім'єю, здійснював догляд за нею, вів спільне господарство. За час спільного проживання між ними склались довірчі стосунки, що ґрунтувалися на взаємній повазі, притаманній родині. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Він добровільно взяв на себе всі турботи та витрати з організації її поховання.

За життя ОСОБА_9 була наймачем квартири АДРЕСА_1, яка перебувала у комунальній власності. У цій квартирі також мешкав і він, однак не був зареєстрований, хоча в останній час спільного проживання саме він ніс витрати на утримання квартири, оплату комунальних платежів, здійснював її поточний та капітальний ремонт, а на теперішній час у зв'язку зі смертю основного наймача він позбавлений реальної можливості у подальшому проживати у цій квартирі.

У зв'язку з цим позивач просив встановити факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_9, яка була основним наймачем квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 з ОСОБА_9 в період з лютого 2013 року і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, виходячи із встановлених у справі обставин та наданих доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_4 постійно проживав разом зі своєю сім'єю у квартирі АДРЕСА_2. Доказів того, що позивач постійно проживав із ОСОБА_9 однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1 суду надано не було. Натомість із наявних у справі доказів суд встановив, що ОСОБА_9 була єдиним наймачем спірної квартири, інших осіб, які б були членами сім'ї наймача судом встановлено не було.

З огляду на це висновок суду про недоведеність заявлених позивачем вимог ґрунтується на наявних у справі доказах, яким апеляційний суд у відповідності до ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України надав належну оцінку.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.М. Ситнік
О.В. Ступак

Колегія суддів: