Справа № 316/549/16-ц
Провадження № 2/316/461/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

при секретарі: Демешко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі письмового договору про надання правової допомоги, діє адвокат ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 в якій зазначає, що між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком доньки записано та є відповідач. Відповідач жодної допомоги як матеріальної так і по вихованню не надає, самоусунувся від виховання та утримання дитини, всіляко ухиляється від своїх обовязків, в наслідок чого у позивача виникло скрутне матеріальне становище, оскільки позивачка самостійно забезпечує дитину всім необхідним для нормального розвитку. Відповідач на своєму утриманні інших осіб не має. Просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_3 не зявились, надали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.17, 36).

Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с.26) відповідно до яких: позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини відповідач ОСОБА_2 визнав частково та просить суд зменшити розмір аліментів зазначених в позовній заяві до 1/6 частини усіх доходів за місяць посилаючись на те, що з нього за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.05.2016 року по справі № 316/548/16-ц вже призначено стягнення аліментів на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини від усіх доходів щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, в частині вимог позовної заяви щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідач визнає частково в розмірі 551,20 грн. обґрунтовуючи заперечення в цій частині позовних вимог обмеженнями встановленими Законом України «Про граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. А також відповідач просить суд витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Суд ухвалив розглянути справу відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків:

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Так, вирішуючи питання в частині вимог позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення дитиною повноліття, судом встановлено наступне:

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно наявної копії свідоцтва про народження серія І-ЖС №284692 відповідач по справі ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7)

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.128 КЗпП України встановлено обмеження щодо розміру відрахувань із заробітної плати, однак, в частині 3 ст.128 КЗпП України, законодавець зазначив, що обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Позивачка просить суд про щомісячне стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача

Відповідач ОСОБА_2, не визнаючи зазначений розмір аліментів, який позивачка просить суд призначити до стягнення з нього, посилається на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області, щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача по даній справі до досягнення дитиною трирічного віку.

Судом встановлено, що дійсно, рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 травня 2016 року по справі № 316/548/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини (а.с.31), було частково задоволено вимоги позивача ОСОБА_1 та призначено стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною трьох літнього віку до 22.06.2018 року.

Суд зауважує, що згідно ст.84 СК України, стягнення аліментів з чоловіка - батька дитини на утримання дружини в разі проживання з нею дитини, має строкові обмеження до трьох років, крім того, в даній статті законодавець також зауважив на те, що право дружини на утримання від чоловіка батька дитини, не залежить від того, чи вона працює, та не залежить від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судовим рішенням від 16 травня 2016 року по справі № 316/548/16-ц призначено стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, дане рішення суду не було оскаржено відповідачем по даній справі ОСОБА_5 та рішення набрало законної сили 27.05.2016 року (а.с.31оборот), тобто даним рішенням суд підтвердив, а відповідач ОСОБА_5 не спростував можливість надавати позивачці ОСОБА_1 таку матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку.

Крім того, зазначене рішення суду свідчить про те, що позивачці по справі ОСОБА_1 потрібна матеріальна підтримка, тобто її доходу не достатньо для свого утримання.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивачки аліментів на утримання на спільної з відповідачем неповнолітньої дитини до досягнення дитиною повнолітня у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, судом не встановлено обставин, які б свідчили що стягнення з відповідача аліментів у зазначеному розмірі погіршить його матеріальне становище. В матеріалах справи відсутні обставини (незадовільний стан здоровя, обмеження фізичних можливостей, тощо), які б впливали на обовязок відповідача утримувати спільну з позивачкою неповнолітню дитину.

Також, як зазначалось вище, граничний розмір відрахувань із заробітної плати передбачений ч.3 ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України "Про виконавче провадження» становить до 70 відсотків.

Позивачка просить суд про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу, що у відсотковому перерахунку складає 25 відсотків, а враховуючи 1/6 частину доходу відповідача, яку вже призначено до стягнення з відповідача за рішенням суду від 16 травня 2016 року на користь позивачки на її утримання, в перерахунку на відсотки, становить приблизно 17 відсотків, тобто, при складання відсотків, загальний їх розмір буде менший за 40 відсотків, що в свою чергу не перевищує 50 відсотків, а тим більш граничного розміру у 70 відсотків відрахувань із заробітної плати ( доходу) відповідача.

Крім того, суд зауважує на тому, що згідно із змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у разі значного погіршенням матеріального становища платника аліментів, він може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів, і таке погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України, тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни розміру їх присудження та виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги Закону та обов'язку батьків по утриманню своїх неповнолітніх дітей.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд прийшов до наступних висновків:

Позивачка по справі уклала догорів з адвокатом про надання правової допомоги від 12.04.2016 року (а.с.9, 8), згідно із Додатком № 1 до договору та квитанції (а.с.19-20) позивачка сплатила за послуги адвоката 04.05.2016 року 1500,00 грн.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Однак, у ч.2 ст.84 ЦПК України, зазначено, що розмір компенсаційних витрат має граничний розмір, який встановлюється законом.

Так, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI, який згідно прикінцевих положень, набрав чинності з 1 січня 2012 року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень. Тобто, розмір компенсації за годину надання правової допомоги становить 551,20 грн.

В акті виконаних робіт від 04.05.2016 р. (а.с.19оборот), зазначено перелік наданих юридичних послуг, а також зазначено кількість витрачених годин та загальна сума годин становить 2 години. Крім того, відповідно до матеріалів цивільної справи, по справі не проводилось судових засідань у залі судового засідання приміщення суду з фіксацією звукозаписним пристроєм та справа розглядається у відсутності сторін відповідно до вимог ст.169 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового засідання відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

У звязку із зазначеним, суд вважає за потрібним задовольнити позовні вимоги в цій частині частково, з урахуванням витраченого представником позивача часом 2 години та з урахуванням граничного розміру компенсаційних витрат на правову допомогу 551,20 грн., що у загальному розмірі становить суму 1102,40 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, судом встановлено наступне:

Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою 14.04.2016 року, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про задоволення у повному обсязі вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, у звязку з чим, суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, вважає, що розмір судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI, Законом України «Про державний бюджет України на 2016 р.», ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.128 КЗпП України, ст.ст. 7, 84, 180, 181, 182, 183 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 84, 88, 169, 179, 197, 208-209, 212-215, 293, 294, 367 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження: м.Борисоглебськ, Воронезька область, Російська Федерація, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 14.04.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 розмір компенсаційних витрат на правову допомогу в загальній сумі 1102,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь держави, судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. В. Капустинський