АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Зарицька Ю.Л.
№22-ц/796/3875/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №758/5636/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року - позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що він отримав повістку про виклик до суду 14 липня 2015 року, а судове засідання призначено до розгляду на 16 липня 2015 року, тобто за два дні до розгляду справи з порушення норм ст. 74 ЦПК України. В судове засідання, призначене на 20 серпня 2015 року, він не мав можливості забезпечити явку через перебування у службовому відрядженні у м. Одесі з 18 серпня 2015 року по 21 серпня 2015 року включно. Даний факт підтверджувався копією Наказу про відрядження. Судове засідання, призначене на 22.10.2015 року, було перенесено у зв'язку з неявкою відповідача.

Крім того, у зв'язку із захворюванням його представника в судове засідання, призначене на 19.11.2015 року, не було можливості з'явитися.

У судове засідання, призначене на 22 грудня 2015 року, позивач не з'явився, оскільки його представник отримала травму та перебувала на лікарняному.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з того, що позивач та його представник у судові засідання, призначені на 19.11.2015 року та на 22.12.2015 року не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи у їх відсутність не направляли.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 25.06. 2015 року (а.с.35).

У зв'язку з тим, що позивача не було повідомлено, розгляд справи відкладено на 16.07.2015 року. (а.с.39)

15.07.2015 року на електронну адресу суду позивач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що повістку про її розгляд він отримав за два дні до судового засідання - 14.07.2015 року, тобто з порушенням ст..74 ЦПК України, внаслідок чого суд відклав розгляд справи на 30.07.2015 року (а.с.40-42,65,57).

Проте, 30.07.2015 року позивач не з'явився в судове засідання, про яке був повідомлений належним чином - 21.07.2015 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.66)

03.08.2015 року ОСОБА_1 надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він перебуває на лікарняному. (а.с.85-87)

Розгляд справи було відкладено на 20.08.2015 року, про що 05.08.2015 року повідомлено позивача належним чином та підтверджено зворотнім поштовим повідомленням (а.с.68,84).

У судове засідання, призначене на 20.08.2015 року позивач не з'явився та надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у службовому відрядженні у м. Одеса з 18.08.2015 року по 21.08.2015 року. (а.с.89-91).

Суд відклав розгляд справи на 22.10.2015 року (а.с.94) В судове засідання, призначене на 22.10.2015 року з'явилася представник позивача - ОСОБА_3 (а.с.101-102), в якому суд ставив на обговорення питання про розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Оскільки ОСОБА_3 заперечувала, розгляд справи було відкладено на 19.11.2015 року.

Цього ж дня представник позивача отримала судову повістку про наступне судове засідання (а.с.103)

17.11.2015 року на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки він перебуває в постійних відрядженнях, а його представник перебуває на лікарняному із гострим респіраторним захворюванням (а.с.105-106)

Проте, доказів того, що він перебуває у відрядженні ,суду не надав.

Розгляд справи було відкладено на 22 грудня 2015 року (а.с.108)

21.12.2015 року на електронну пошту суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яка призначена на 22.12.2015 року, оскільки він перебуває в постійних відрядженнях, а його представник перебуває на лікарняному через травму лівого гомілковостопного суглобу (а.с.123-127).

Таким чином, позивачу було відомо про призначене судове засідання, що не заперечується самим клопотанням та апеляційною скаргою.

У судове засідання, призначене на 22 грудня 2015 року ні позивач, ні його представник не з'явилися, причини неявки не повідомили, а тому суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Європейського Суду у справі Пономарьової проти України від 03 квітня 2008 року передбачено вживання сторонами заходів про обізнаність стану відомого їм судового провадження.

Стаття 129 Конституції України визначає, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз п.3 частини першої ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач повторно не з'явився у судові засідання призначені на 19.11.2015 року та на 22.12.2015 року.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Разом з тим слід взяти до уваги факти невиконання сторонами по справі процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.

Судова колегія вважає, що позивач зловживає наданими йому процесуальними правами та затягує розгляд справи, що є неприпустимим з огляду на вимоги закону про розгляд справи у розумні строки та прецедентної практики Європейського суду.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції її постановлено з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав до її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,312-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді