Справа № 317/2624/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування будинком шляхом зобовязання звільнити житлове приміщення,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житлове приміщення.

Позов обґрунтовано наступним.

Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 56 по вулиці Першотравневій в с. Степне Запорізького району Запорізької області.

З 2014 року відповідач проживає без реєстрації в будинку позивача. За час мешкання жодних комунальних платежів не сплачував, приміщення займає самоправно.

Позивач неодноразово вимагав від відповідача добровільне звільнити приміщення, однак ОСОБА_2 не реагував на такі вимоги.

Під час проживання у вказаному будинку відповідач ОСОБА_2 неодноразово погрожував позивачу та його родині.

Вказаними діями відповідач перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у здійсненні його права користуватися своєю приватною власністю.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди в користуванні належним йому будинком № 56 по вулиці Першотравневій в с. Степне Запорізького району Запорізької області шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_2 звільнити вказаний будинок.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов та просили суд його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні з огляду на те, що він фактично виїхав з будинку позивача разом зі своєю дружиною (донькою позивача) ще навесні 2016 року. На момент подання позову він не проживав у вказаному будинку та, фактично, не міг створювати перешкоди позивачу в користуванні його власністю.

Суд, вислухавши представників позивача, відповідача та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Як зазначено в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 02 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», «застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки».

Тобто в справах, предметом позову яких є усунення перешкод в користуванні майном, доказуванню підлягають: наявність права власності позивача на таке майно та наявність таких дій відповідача які не повязані з позбавленням права володіння та, при цьому, порушують право власності чи законного володіння позивача.

В матеріалах справи міститься копія договору дарування жилого будинку від 03 липня 2003 року серії ВАМ № 230870, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв в дар житловий будинок № 56 по вулиці Першотравневій в с. Степне Запорізького району Запорізької області (а.с. 7).

Право власності позивача ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно підтверджено також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВВА № 100218 від 11 серпня 2003 року (а.с. 8).

При цьому, суд критично ставиться до твердження відповідача щодо недійсності вказаних документів, оскільки таке твердження взагалі нічим не підтверджується, а відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, як було встановлено в судовому засіданні з пояснень відповідача ОСОБА_2, він дійсно проживав деякий час в будинку позивача, оскільки є чоловіком доньки позивача. Проте, після черги скандалів та непорозумінь між ним та родиною позивача, він разом зі своєю дружиною прийняли рішення виїхати з будинку позивача.

Навесні 2016 року вони з дружиною переїхали до будинку його батька ОСОБА_3 до міста Запоріжжя і з того моменту приїжджали до с. Степне лише кілька разів, щоб забрати речі.

В судовому засіданні представником позивача було визнано той факт, що відповідач ОСОБА_3 з квітня 2016 року фактично не проживає в будинку позивача ОСОБА_1, що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України є самостійною підставою для звільнення від доказування такої обставини.

Однак, окрім визнання факту непроживання ОСОБА_2 в будинку позивача ОСОБА_1 представником позивача, цей факт підтверджується й іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є донькою позивача ОСОБА_1 та дружиною відповідача ОСОБА_4 Деякий час вони разом з чоловіком проживали в будинку її батьків за адресою: вул. Першотравнева 56, с. Степне, Запорізького району Запорізької області. Однак, після того, як між ОСОБА_5 та її батьками почали виникати непорозуміння, вони з чоловіком вирішили переїхати до його житла і навесні 2016 року вони переїхали до міста Запоріжжя.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в своїх показаннях також зазначили, що з певного часу відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача ОСОБА_1, хоча і не змогли назвати точний час, коли відповідач виїхав з будинку позивача.

Крім того з пояснень представника позивача, відповідача, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 судом було встановлено, що органами внутрішніх справ навесні 2016 року проводився обшук домоволодіння № 56 по вул. Першотравневій в с. Степне Запорізького району Запорізької області з метою виявлення речей, які належали відповідачу.

При цьому, на час проведення обшуку відповідач ОСОБА_2 вже не проживав у будинку позивача ОСОБА_1

До матеріалів справи відповідачем додано копію протоколу обшуку житла, який проводився в домоволодіння позивача на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року (а.с. 53-57).

Як вбачається з протоколу, вказана слідча дія проводилась 20 травня 2016 року.

Таким чином, проаналізувавши сукупність вказаних доказів, суд вважає доведеним той факт, що станом на момент подання позову (10 червня 2016 року) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житлове приміщення, відповідач ОСОБА_2 вже не проживав в будинку позивача ОСОБА_1 та, відповідно, на момент подання позову вже не вчиняв перешкод власнику будинку. Суд вважає, що відповідача, який не проживає в будинку позивача станом на момент подання позову, неможливо зобовязати звільнити житлове приміщення в якому він вже не проживає.

Вищевикладене свідчить про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування будинком шляхом зобовязання звільнити житлове приміщення залишити без задоволення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін