Справа № 223/658/15-ц
Провадження № 2/223/12/2016
14 червня 2016 року місто Вугледар
Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого-судді Жамбровського С.І., за участю: секретаря судового засідання Соколової Л.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача, він же позивач по зустрічному позову ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27.04.2016 року позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, і зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжябуло задоволено частково та встановлено:

Визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в рівних долях, по 1/2 (одній другій) частині кожному, як спільно нажите майно під час шлюбу.

Визнати майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, а саме: спальний гарнітур «Чанті», вартістю 3397 гривень, диван кутовий «Венеція», вартістю 2754 гривень, телевізор «Самсунг», вартістю 6000 гривень, пральну машину «Канді», вартістю 327 гривень, диван «Фьюжен», вартістю 3286 гривень, кухонний куток «Фараон, вартістю 1143 гривень, шафу-стінку «Польська», вартістю 6530 гривень, кухонні меблі, вартістю 5820 гривень, шафу-купе «Меранті», вартістю 16000 гривень, на загальну суму 45257 гривень, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на нерухомі вбудовані кухонні меблі, вартістю 5820 гривень.

Виділено ОСОБА_1 з майна спільної сумісної власності: спальний гарнітур «Чанті», вартістю 3397 гривень, диван кутовий «Венеція», вартістю 2754 гривень, пральну машину «Канді», вартістю 327 гривень, кухонний куток «Фараон», вартістю 1143 гривень, шафу-стінку «Польська», вартістю 6530 гривень, диван «Фьюжен», вартістю 3286 на загальну суму 17437 гривень, визнавши особисте право власності на це майно.

Виділено ОСОБА_3 з майна спільної сумісної власності: шафу-купе «Меранті», вартістю 16000 гривень, телевізор «Самсунг», вартістю 6000 гривень, на загальну суму 22000 гривень, визнавши право особистої власності на це майно.

Стягнуто з ОСОБА_3 компенсацію ОСОБА_1 за виділення більшої частки із спільної сумісної власності в сумі 4563 (чотири тисячі пятсот шістдесят три) гривні.

Ні в позовних заявах ні окремо сторони про стягнення судових витрат питання не ставили.

Ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 03.06.2016 року цивільна справа № 223/658/15-ц повернута до Вугледарського міського суду Донецької області для ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати. При цьому зазначено, що кожною стороною при подачі позовної заяви у справі сплачено судовий збір. Однак їх вимоги були задоволені частково, натомість питання про розподіл судових витрат пропорційно до розміру заявлених позовних вимог відносно кожної сторони не вирішено. Такі обставини потребують ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції, без якого неможливо вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Позивач в судовому засіданні не заперечував проти винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Представник позивача, в судовому засіданні, просила винести додаткове рішення та розподілити судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні просив стягнути з позивача судовий збір не сплачений за першим пунктом позовної заяви, вказавши, що він не підлягає розподілу, так як в цій частині в задоволені вимог відмовлено. Стосовно інших судових витрат, просив розподілити на розсуд суду.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами обов'язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася у Вугледарський міський суд Донецької області з позовною заявою про визнання договору недійсним, та розподіл майна подружжя до відповідача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5,нею при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 3033,28 грн.

Відповідно до ЗУ Про судовий збір із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Між тим, позивачем ОСОБА_1,при подачі позовної заяви про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, було сплачено судовий збір у сумі 3033,28 грн., але виходячи з ціни позову, повинна була сплатити судовий збір у розмірі 3546,07 грн., а саме за вимогу майнового характеру про визнання договору відчудження автомобіля SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE недійсним у сумі 2000 грн., за вимогу майнового характеру про визнання права власності на квартиру у сумі 546,07 грн., за вимогу майнового характеру про визнання права власності на автомобіль SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, як належну частку спільно сумісної власності у сумі 1000 грн. отже недоплачена сума судового збору становить 512 грн. і підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1,на користь держави.

По зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, було сплачено судовий збір у сумі 933 грн.

Крім того,судом встановлено, що вирішуючи питання про задоволення частково позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, та по зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя не вирішено питання про розподіл судових витрат пропорційно до розміру заявлених та задоволених позовних вимог відносно кожної сторони.

Оскільки при ухваленні рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, за яким підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 262 грн., а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 також підлягає стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 273 грн. отже різниця витрат внаслідок взаємозаліку становить 11 грн., яку необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність прийняття додаткового рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 79, 88, 208, 209, 215, 220, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі №223/658/15-ц в частині що стосується стягнення судових витрат.

Доповнити рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 27.04.2016 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, і зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, наступним пунктами:

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 512 ( пятсот дванадцять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 (одинадцять) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення може бути оскаржене сторонами та іншими особами, які приймали участь у розгляді справи, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Донецької області через Вугледарський міський суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вугледарського

міського суду

Донецької області ОСОБА_6