справа № 760/2275/16-ц
провадження № 2/760/2607/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача Мельник М. О., відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд досліджень та розвитку» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

05.02.2016 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.10.2015 по вул. Льва Толстого у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, власником якого є ТОВ «Фонд досліджень та розвитку».

Внаслідок ДТП транспортному засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, були завдані механічні пошкодження, а його власнику ТОВ «Фонд досліджень та розвитку» - матеріальний збиток.

Винним у вчинені адміністративного правопорушення у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнаний водій транспортного засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_1.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_1, ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 0001 від 03.02.2016, вартість матеріального збитку, який завданий власнику транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2 становить 22 993,22 грн.

Позивач зазначив, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, просив стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 22 993,22 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача понесені ним витрати, пов'язані з проведенням експертної оцінки та визначення матеріального збитку в розмірі 400 грн. та судовий збір.

Крім цього, позивач зазначив, що транспортний засіб «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2 перебуває в пошкодженому стані та практично не експлуатується, у зв'язку з чим він немає можливості використовувати його цільовим призначенням підприємства.

Вищезазначені обставини порушили звичайний спосіб його життя, завдали фізичних і душевних страждань, а тому він просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.

Обгрунтовуючи свої доводи, представник відповідача зауважила, що відповідно до норм чинного законодавства належним доказом, який підтверджує розмір завданої матеріальної шкоди є висновок експерта судової автотоварознавчої експертиза, проте позивач такого доказу суду не надав.

Крім цього, представник відповідача стверджувала, що наданий позивачем звіт про оцінку транспортного засобу № 0001 від 03.02.2016 не підтверджує розмір матеріального збитку, оскільки позивач не надав доказів перебування оцінювача транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_5 у цивільно-правових або трудових відносинах з ТОВ «РМ Консалтинг».

Також заперечувала проти складеного акту технічного стану транспортного засобу № 0001 від 25.01.2016, мотивуючи тим, що він не відповідає дійсним пошкодженням вищезазначеного транспортного засобу.

ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення витрат, пов'язаних з проведенням експертної оцінки та визначення матеріального збитку, в розмірі 400 грн., оскільки отримання звіту № 0001 від 25.01.2016 є виключно добровільною дією позивача, яка вчинена з метою забезпечення доказів при зверненні з позовом до суду.

Представник відповідача також просила відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки ділова репутація позивача у цій справі не постраждала, а тому відсутні правові підстави для її стягнення.

Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

12.10.2015 по вул. Льва Толстого у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, власником якого є ТОВ «Фонд досліджень та розвитку».

Власником автомобіля «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, є ТОВ «Фонд досліджень та розвитку». Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 06.09.2011 (а.с. 21).

Автомобіль «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження. Цей факт встановлений на підставі довідки УПС МВС України в м. Києві (а.с. 22 зворот).

Відповідно до розрахунку-фактури № КР-0000372 від 29.10.2015 ТОВ «Автоком кузовний ремонт» позивачу виставлено рахунок за ремонт транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2 у розмірі 24 151, 70 грн. (а.с. 12-13).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015 ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 6-9).

Відповідно до постанови Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2016 апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були залишені без задоволення, а постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 грн., без змін (а.с. 10-11).

25.01.2016 ТОВ «Фонд досліджень та розвитку» та ТОВ «РМ Консалтинг» уклали договір про надання послуг з проведення належної оцінки майна № 25-01/16, предметом якого було проведення ТОВ «РМ Консалтинг» належної оцінки транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2 (а.с. 26).

25.01.2016 складено акт № 0001 технічного стану транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2 (а.с. 17 зворот - 18).

Позивач оплатив вартість послуг, які пов'язані з проведення експертної оцінки та визначення матеріального збитку. Цей факт встановлений на підставі платіжного доручення № 357 від 29.01.2016 (а.с. 28).

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 0001 від 03.02.2016, який проведений суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «РМ «Консалтинг» на замовлення ТОВ «Фонд досліджень та розвитку», вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 22 993,22 грн. (а.с.14-17).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Стаття 1188 ЦК передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Факт відсутності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача встановлений судом і визнаний самим відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди представник позивача посилалася на звіт про оцінку транспортного засобу № 0001 від 03.02.2016, який проведений суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «РМ «Консалтинг», відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП становить 22 993,22 грн.

Суд, керуючись частиною четвертою статті 10 ЦПК, роз'яснив відповідачу та його представнику право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру матеріального збитку.

Проте, відповідач не скористався своїм правом, не бажаючи здійснювати оплату експертизи.

Інших належних і допустимих доказів на спростування вищезазначеного звіту про оцінку транспортного засобу відповідач суду не надав.

На підставі звіту про оцінку транспортного засобу № 0001 від 03.02.2016, який проведений суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «РМ «Консалтинг», суд встановив, що вартість відновлювального ремонту становить 22 993,22 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Крім того, суд відповідно до статті 360-7 ЦПК враховує правовий висновок Верховного Суду України у цивільній справі № 6-49цс14 від 04.06.2014, згідно з яким власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Отже, з аналізу чинного законодавства випливає, що позивач має право вимоги до відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки, про стягнення матеріальної шкоди.

Суд не враховує доводи представника відповідача, що відомості зазначені в акті технічного стану транспортного засобу № 0001 від 25.01.2016 не відповідають реальним пошкодження транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, оскільки назва та опис пошкоджених деталей автомобіля, які зазначені у ньому, відповідають відомостям про механічні пошкодження, які відображені у довідці УПС МВС України.

Також суд не враховує аргументи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів використання транспортного засобу «Kia Sorento», д/н НОМЕР_2, в службовій діяльності ТОВ «Фонд досліджень та розвитку», так як зазначений факт не впливає на суть розгляду справи, а позивач в свою чергу як власник вищезазначеного транспортного засобу має право звертатися до суду з цим позовом.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 79 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені для проведення експертної оцінки та визначення матеріального збитку, в розмірі 400 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., то суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК «моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Встановлюючи наявність моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з положень статті 23 ЦК, пункт 4 частини другої якої передбачає, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Однак, обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач посилається на обставини завдання моральної шкоди, які характерні для фізичної особи, а не юридичної.

В свою чергу, позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував, що йому було завдано втрати немайнового характеру, які настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1 378 грн.

Керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд досліджень та розвитку» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд досліджень та розвитку» (адреса місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Бакуніна, 3, ) матеріальну шкоду у розмірі 22 993,22 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд досліджень та розвитку» (адреса місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Бакуніна, 3, ) витрати, понесені для проведення експертної оцінки та визначення матеріального збитку, в розмірі 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд досліджень та розвитку» (адреса місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Бакуніна, 3, ) 1378 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко