Справа № 495/6647/16-ц
У х в а л а

Іменем України

22 вересня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Заверюха В.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

розглянувши у в м. Білгород-Дністровському заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

29.08.2016 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

21.09.2016 року позивач надала до суду заяву про забезпечення позову, яка була передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О. 22.09.2016 року.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд:

- заборонити ОСОБА_2 змінювати без згоди ОСОБА_1 місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Блюхера, буд. 17 та з адреси: АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи;

- заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення розгляду справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Згідно положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч.1, 6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, під час розгляду заяви та вивчення документів, які були додані до неї, судом встановлено, що між сторонами виник спір у тому числі з приводу визначення місця проживання дитини.

Відповідач є громадянином ОСОБА_4, в Україні проживає тимчасово.

Відповідно до висновку інспектора Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, затвердженого начальником Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, по факту звернення від 16 лютого 2016 року протягом двох років у сім'ї відбуваються конфлікти, відповідач погрожує забрати у позивача дитину.

Відповідно до відповіді заступника начальника Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 30.08.2016 року № 42/19508 у вказаному відділі поліції зареєстроване звернення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку відповідача. В ході перевірки з відповідачем проведена профілактична бесіда та винесено офіційне попередження.

Відповідно до висновку інспектора Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, затвердженого начальником Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, по факту звернення від 19 вересня 2016 року відповідач систематично ображає позивача, погрожує забрати спільну дитину, вилучив в неї документи на дитину (паспорт, свідоцтво про народження тощо). За результатами перевірки заявниці надана відповідь про проведення зі відповідачем профілактичної бесіди та винесення офіційного попередження.

Відповідно до талону-повідомлення від 15.09.2016 року № 18 (реєстр за ЖРЗПЗ № 11828) на теперішній час триває чергова перевірки за зверненням позивача щодо неправомірних дій з боку відповідача.

На підставі викладених обставин, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що існує обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення розгляду справи, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову в майбутньому, у зв'язку з чим, вимоги заявника у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що заборона відповідачу, як одному з батьків, змінювати без згоди ОСОБА_1 місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Блюхера, буд. 17 та з адреси: АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи є неприпустимим, та суперечить статті ст. 141 Сімейного кодексу України, у відповідності до якої, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З урахування викладеного суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153, 313 ЦПК України, 33 Конституції України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення розгляду справи по суті.

В іншій частині вимог відмовити у задоволенні.

Ухвала може бути оскаржена апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя