ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4366/15-ц
провадження № 2/753/343/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарях Заболотній Л.Г.,

Семенченко Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Уманської філії ТОВ „ЕКО.СЕРВІС" про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом Уманської філії ТОВ „ЕКО.СЕРВІС" до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої підприємству,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Уманської філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17.05.2011 року по 19.02.2014 року він працював директором Уманської філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС», однак в порядку ст. 38 КЗпП його було звільнено із займаної посади. Законом передбачено, що в день звільнення працівника власник зобов`язаний надати працівнику належно оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок. Проте, на день подачі позову до суду розрахунок по заробітній платі з позивачем не проведено. Станом на 23.02.2015 року заборгованість з виплати заробітної плати становить 6 483,79 грн. Крім того, оскільки відповідач не провів повний розрахунок вчасно, він зобов`язаний сплатити позивачу суму середнього його заробітку за період від 20.02.2014 року по 23.02.2015 року, що становить 28 616,18 грн., також у зв`язку із затримкою, відповідач повинен сплатити суму компенсації, яка з урахуванням утримання податків становить 1 445,61 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості підприємства перед позивачем становить 36 545,58 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди, яку він оцінює у 7 787,40 грн.

22.05.2015 року представник ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, в порядку регресу, яку судом було прийнято до провадження та об'єднано з первісною позовною заявою. В зустрічній позовній заяві представник ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Уманської філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» завдану ним матеріальну шкоду в розмірі 60 419,34 грн., мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач за зустрічним позовом, перебуваючи на посаді директора товариства, відповідно до положення про Уманську філію ТОВ «ЕКО.СЕРВІС», мав право здійснювати ділові операції на суму понад 50 000 грн. тільки за попередньою письмовою згодою з директором ТОВ «ЕКО.СЕРВІС». 01.06.2013 року ОСОБА_3 уклав договір з ТОВ «ЕКОСОРТІНГ», директором та 100% володільцем статутного капіталу якого він являється. За умовами даного договору ТОВ «ЕКОСОРТІНГ» надавало послуги Уманській філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС», в тому числі і з вивезення рідких нечистот. Загальна сума договору становила 339 006,74 грн. Відповідно до актів здачі-приймання робіт, підписаних відповідачем за зустрічним позовом, як директором Уманської філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС», ТОВ «ЕКОСОРТІНГ» здійснило вивезення рідких нечистот обсягом 5 043,8 куб. м, за що Уманська філія ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» йому сплатила 173 882 грн., середня ціна за вивезення 1 куб. м рідких нечистот склала 26,74 грн. Як було виявлено згодом, а саме 20.04.2014 року, фактично ТОВ «ЕКОСОРТІНГ» здійснило вивезення рідких нечистот обсягом 2 784 куб. м, а не 5 043,8 куб. м. Таким чином, відповідач завищив обсяг наданих послуг ТОВ «ЕКОСОРТІНГ» в Уманській філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» з вивезення рідких нечистот на 2 259,8 куб. м, що в грошовому еквіваленті, сплаченому УФ ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» склало 60 419,34 грн., і саме така шкода була завдана позивачу за зустрічним позовом.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 позовні вимоги збільшив, а саме просив стягнути з Уманської філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати та доплат, компенсації за невикористану відпустку за період січень-лютий 2014 року в розмірі 6 483,79 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 57 543,39 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати відповідно до інфляції у сумі 3 333,19 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5 400 грн. та моральну шкоду у сумі 7 787,40 грн. Збільшені позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, вимоги зустрічного позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, застосувавши позовну давність, яка при вказаних обставинах становить один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Представники ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» Алексєєнко М.Г. та Алексєєнко Б.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними, крім того позивач пропустив строки звернення та не клопотав перед судом про їх поновлення. Вимоги зустрічного позову представники ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити з наступних підстав.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 відповідно до наказу №3-к/2011 від 16.05.2011 року (а.с.5) був призначений, а наказом №45-к від 19.02.2014 року (а.с.6) звільнений з посади директора Уманської філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» за власним бажанням.

Ствердження представника позивача по первісному позову про існування заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2014 року суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються даними звітності про суми нарахованої заробітної плати ДПІ по формі Д-4, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_3, будучи директором Уманської філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» звітував до Уманської ДПІ про нарахування і отримання ним заробітної плати в розмірі 2 544 грн. 30 коп. за кожний місяць (а.с.49-52), що відповідає розміру посадового окладу на посаді директора філії згідно штатного розкладу, який діяв до 01.01.2014 року. Крім того, згідно нотаріально посвідченої заяви позивача на адресу загальних зборів учасників ТОВ «ЕКО.СЕРВІС», він на день її написання, тобто 19.02.2014 року, особисто зазначив, що майнових та інших претензій до ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» не має (а.с.43).

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за січень-лютий 2014 року по заробітній платі відсутня, за таких обставин позов не підлягає задоволенню як в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, так і компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, а також компенсацію за затримку заробітної плати відповідно до інфляційних змін.

Що стосується виплати компенсації виплати за невикористану відпустку, то згідно відомості на виплату грошей за лютий 2014 року, позивач її отримав одразу після звільнення, яка увійшла в суму 10 407 грн. 01 коп. (а.с.14).

За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки вимога позивача за первісним позовом про завдання йому Уманською філією ТОВ «ЕКО.СЕРВІС» моральної шкоди не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, тому дана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року №14, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як вбачається з наданих представниками позивача за зустрічним позовом документів та не заперечувалось ними в судовому засіданні, про завдання ОСОБА_3 матеріальних збитків Уманській філії ТОВ «ЕКО.СЕРВІС», товариству стало відомо 20.04.2014 року, а з вимогою відшкодування даних збитків вони звернулись лише 22.05.2015 року, що підтверджується відбитком штампу суду на першій сторінці зустрічної позовної заяви (а.с.61), тим самим пропустивши річний строк звернення.

Таким чином, у зв`язку із пропуском річного строку звернення із вказаними позовними вимогами, зустрічна позовна заява про стягнення з ОСОБА_3 60 419,34 грн. завданої матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.10, 11, 60, 79, 88, ч.3 209, 213-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 233, 237-1 КЗпП України, Постанова Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року №14

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до Уманської філії ТОВ „ЕКО.СЕРВІС" про стягнення 6 483 грн. 79 коп. заборгованості заробітної плати, 57 543 грн. 39 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, 3 333 грн. 19 коп. компенсації інфляційних втрат, відшкодування 7 787 грн. 40 коп. моральної шкоди, 5 400 грн. витрат на правову допомогу відмовити.

В задоволенні зустрічного позову Уманської філії ТОВ „ЕКО.СЕРВІС" до ОСОБА_3 про стягнення 60 419 грн. 34 коп. матеріальної шкоди, завданої підприємству відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК