САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/4500/16-ц
Провадження № 2/206/1125/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2016 р.

Самарський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судді: Зайченко С.В., при секретареві: Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги,6/52, мотивуючи тим, що її чоловіку ОСОБА_4 на родину на підставі ордеру №422 була надана квартира №6 в будинку №52 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпро. У звязку зі смертю головного квартиронаймача ОСОБА_4 особистий рахунок на цю квартиру був переоформлений на неї. З 2006 року відповідачка у вищезазначеній квартирі перестала проживати, її особистих речей в квартирі немає. Відповідачка комунальні послуги не сплачує. Реєстрація у квартирі відповідача не дозволяє їй користуватися і розпоряджатися своєю власністю, в тому числі оформити право власності на квартиру. Крім того, змушує її нести додаткові витрати по оплаті поточних платежів.

Позивачка та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Уточнили правові підстави позову (ст.ст.71,72 ЖК України).

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та зокрема пояснила, що позивачка її бабуся. Десь в 2006 році вона разом з мамою переїхали зі спірної квартири, оскільки бабуся їм постійно чинила перешкоди та створювали умови за якими жити неможливо. Зараз вони з мамою знімають квартиру у гуртожитку. Вона бажає жити в спірній квартирі та інтересу до житла не втратила. Іншого житла вона не має. Адреса де вона проживає зараз позивачу відома.

Треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради явку своїх представників в судове засідання не забезпечили про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що позивачка його мати. Його племінниця ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає десь з 2006 року. Її речей у квартирі не має.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивачки. Відповідачка разом з матірю в спірній квартирі не проживає близько 9-ти років. У позивачки в квартирі вона буває 1-2 рази на тиждень, речей відповідачки там не бачила.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Судом та матеріалами справи установлено, що квартира №52 в будинку №6 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпро (ОСОБА_1) згідно ордера №422 виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 11.11.1979 року №1350 була надана чоловіку позивача ОСОБА_4 на родину, яка складалась з: дружини ОСОБА_2, доньки ОСОБА_2, доньки ОСОБА_7, доньки ОСОБА_8, доньки ОСОБА_9, доньки ОСОБА_10, сина ОСОБА_11

На підставі рішення Виконавчого комітета Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області №435/2 від 22.03.1985 року у звязку з випискою по смерті головного квартиронаймача ОСОБА_4 особовий рахунок на вищезазначену квартиру був переоформлений на позивача ОСОБА_2

На теперішній час вищезазначена квартира є неприватизованою.

Відповідно довідки КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської області №776 від 19.04.2016 року в квартирі №52 в будинку №6 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпро (ОСОБА_1) зареєстровані: позивачка, її внук ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (відповідачка), донька ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_6, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, донька ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_8, внук ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_9

Також в матеріалах справи містяться дві копії актів від 20.02.2015р., 19.04.2016р. в яких зазначено, що ОСОБА_3 з 2006 року не проживає за адресою: м. Дніпро(ОСОБА_1), вул. 20-річчя Перемоги,6/52. Її особистих речей в квартирі немає.

У відповідності до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У відповідності до ст.72 цього Кодексу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 10 постанови №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суди при вирішенні даних спорів повинні з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

Як встановлено судом, із пояснень відповідача ОСОБА_3, що вона виїхала з квартири в 2006 році разом з мамою, коли їй було лише 11-ть років з тієї причини, що позивачка створювала неможливі умови для проживання. Коли вона стала повнолітньою то неодноразово намагалася повернутись проживати до спірної квартири, однак позивачка їй у цьому чинить перешкоди. Іншого житла у користуванні чи у власності вона не має. Інтерес до цього житла вона ніколи не втрачала.

Також, сторонами не заперечувався і той факт, що відповідачка тривалий час, понад шість місяців, не мала і не має ключів від спірної квартири, та відповідно не має і вільного доступу до неї.

Зазначені обставини що встановлені в ході розгляду справи свідчать про те, що діями позивача фактично чиняться перешкоди відповідачу у користування житловою квартирою де остання є зареєстрованою, як член сім'ї наймача.

Крім того, надані позивачем акти в якості доказів відсутності особи у спірному житловому приміщення понад строк встановлений ст. 71 ЖК України не містять причини такої відсутності відповідача та чи добровільно остання залишила місце реєстрації.

При таких обставинах суд не вбачає правових підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування спірною квартирою у відповідності до ст. 71,72 ЖК України.

Що стосується вирішення питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку то воно залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Вимога про зняття з реєстраційного обліку є похідною від вирішення інших заявлених вимог, а тому також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко