Справа № 754/9485/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 серпня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Малинці А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві,

В С Т А Н О В И В:

Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулось до Деснянського районного суду міста Києва зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій просить: 1) Визнати поважними причини та поновити строки звернення зі скаргою до суду; 2) Визнати незаконними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 червня 2016 року ВП № 48404660; 3) Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції в м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 червня 2016 року ВП № 48404660, зазначивши, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07.06.2016 року, не була направлена відповідно до чинного законодавства. У діях державного виконавця прозоро вбачається порушення, а саме відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про порушення строку свідчать копії конверта разом з відстеженням кореспонденції на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» за штрих кодовим ідентифікатором 252, де зазначено що 07.07.2016 року лист було тільки відправлено, а вручення адресату особисто було 11.07.2016 року, що підтверджується роздруківками та копіями листа. Згідно з відміткою про вхідний номер (вх. №4332) та дата надходження вказаної постанови була зареєстрована відповідно до встановленого порядку документообігу та передана на виконання представнику Київського КЕУ 12.07.2016 року. Отже, норма яка зазначає, що у триденний строк після винесення постанови надсилається сторонам було виконавцем проігноровано та порушено порядок. Отже, державний виконавець мав здійснити всі заходи, які передбачені законом України «Про виконавче провадження» та іншими законами. Державним виконавцем не вжито всіх заходів примусового виконання рішення, та не в повному обсязі вчиненні виконавчі дії, а саме: не з'ясовано чи володіє Боржник майном спільно з іншими особами, що унеможливило звернення стягнення на його частку; не взято від боржника пояснень за фактом невиконання рішень; не звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду Боржника за межі України; не звернувся до суду з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності боржника. Натомість, маючи законодавчо закріплений обсяг повноважень для виконання покладених на державного виконавця обов'язків, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ без виконання, створює несприятливі наслідки для своєчасного виконання судового рішення, чим порушує права Стягувача в частині виконання судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій території України.

У судовому засіданні представник заявника просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

У судовому засіданні представник Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві заперечував проти задоволення скарги в повному обсязі, зазначивши, що 10.08.2015 державним виконавцем відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження (ЄДРВП №48404660). В ході примусового виконання судового наказу №2-н/754/1770/14 від 28.11.2014 виданого Деснянським районним судом м.Києва, надіслано запити до відповідних організацій для встановлення зареєстрованого за боржником майна, місця роботи, пенсії, відкритих рахунків. Згідно відповіді УДАІ МВС України у м. Києві за боржником рухомого майна на праві власності не зареєстровано. Згідно відповіді ДФС - платник податків з таким податковим номером чи серією паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває, також відсутня інформації щодо сум доходу. Відповідно до вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. Також встановлено, що жодної кореспонденції за адресою: АДРЕСА_1 боржник не отримував. Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (данні без ідентифікаційного коду) зареєстровано будинок за адресою: АДРЕСА_2. З метою перевірки інформації державним виконавцем направлено запит до Корецької міської ради та Корецької РДА Рівненської обл. Згідно телефонної розмови з представником Корецької міськради - Катериною Ігорівною (03651-22645), стало відомо, що боржник приходив до Корецької міської ради та надав пояснення. Відповідно до пояснень боржника в Києві взагалі не проживає і не буває, про що складено акт державного виконавця. Оскільки представник Позивача (стягувана) ознайомившись з усіма відповідями не виявив бажання направлення виконавчого документу за місцем знаходження боржника, державний виконавець, керуючись п. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Враховуючи п. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'являти виконавчий документ до виконання.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що судовий наказ № 2-н/754/1770/14 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в сумі 16455,91 грн. та 121,80 грн. судового збору, виданий Деснянським районним судом міста Києва 28.11.2014 року (а.с. 10).

08.06.2015 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва судовий наказ № 2-н/754/1770/14 приведено у відповідність вимог до виконавчого документа, встановлених ЗУ "Про виконавче провадження", зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржників (а.с. 11-12).

10.08.2015 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48404660 та направлено боржнику та стягувачу (а.с. 63, 64).

20.08.2015 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 30).

20.08.2015 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про стягнення виконавчого збору та направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 61).

Актом державного виконавця від 21.09.2016 року під час виходу за адресою: АДРЕСА_1, з метою повного виконання виконавчого провадження, але за відсутності свідків, боржника не розшукано, ліквідного майна, що належить боржнику на праві власності не виявлено (а.с. 50).

14.09.2015 року до Відділу зателефонувала представник Корецької міськради - Катерина Ігорівна (тел. 03651-22645), яка повідомила, що боржник приходив до Корецької міської ради та надав пояснення. Відповідно до пояснень боржника - в Києві взагалі він не проживає і не буває, проживає в АДРЕСА_2, працює на території Російської Федерації в м. Москва, про що складено Акт державного виконавця (а.с. 51).

Згідно відповіді АІС, станом на 27.10.2015 року, за боржником транспортних засобів не зареєстровано (а.с.30).

Згідно відповіді ДФС від 12.08.2015 року - платник податків з таким податковим номером чи серією паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває, також відсутня інформації щодо сум утриманого з них податку в ДРФО (а.с. 59, 60).

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 11.08.2015 року інформації по боржнику не знайдено (а.с. 60).

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано будинок за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності, на підставі Договору дарування (а.с. 31).

07.06.2016 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки стягнути кошти не виявилось можливим, згідно відповіді державної податкової служби України та ПФУ у Деснянському районі м. Києва на даний час боржник не працює, згідно відповіді Державної податкової служби України інформація про відкриті рахунки боржника відсутня, згідно відповіді РЦС МВС України у м. Києві за боржником рухомого майна на праві власності не зареєстровано, та направлено стягувачу (а.с. 8, 9).

Постанова отримана представником стягувача 11 липня 2016 року, що підтверджується інформаційним листом про відстеження з відповідною датою та вхідним номером (а.с. 13-15).

Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані письмові докази, вважає, що скарга Київського квартирно-експлуатаційного управління підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Згідно ч. 2. ст. 47 Закону про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Згідно ч. 4. ст. 47 Закону про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Суд встановив, що про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець належним чином акт не складав та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.06.2016 року винесено без мотивування підстав її винесення, тому державним виконавцем не дотримані вимоги ч. 2, 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд звертає увагу на те, згідно ч. 1 ст. 40. Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Судом встановлено, що державний виконавець не звертався до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

Тому, суд вважає, що у даному випадку, немає підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що державним виконавцем передчасно та безпідставно повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки докази вжиття всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, відсутні, а тому оскаржувана постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 383-387 ЦПК України, ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 12, 40, 47 Закону України "Про виконавче провадження",

У Х В А Л И В:

Скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 червня 2016 року ВП № 48404660.

Скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції в м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 червня 2016 року ВП № 48404660.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Петріщева І.В.