Справа № 357/2808/16-ц Головуючий у І інстанції Жарікова О. В.
Провадження № 22-ц/780/4259/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 21.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» про визнання грошового зобов'язання та іпотеки припиненими, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановила:

у лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 25 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яке в подальшому було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», був укладений кредитний договір №21/28, відповідно до якого банк надав йому споживчий кредит на придбання у власність квартири в розмірі 40 000доларів CША.

Також, між тими самими сторонами того ж дня був укладений і іпотечний договір посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кушнір Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за №2-2835, відповідно до якого позивач передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Станом на 02 червня 2015 року позивачем повністю сплачена заборгованість за кредитним договором, чим виконано рішення Христинівського районною суду Черкаської області від 04 квітня 2012 року у справі №2-39-2012 за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 115 808,98 грн. та судові витрати в розмірі 1 820грн., а разом 117 628.98 грн.

Цим же рішенням суду було розстрочено його виконання на строк три роки, визначивши сплату заборгованості щомісяця рівними частинами.

На його звернення до відповідача щодо видачі довідки про погашення кредиту відповіді надано не було, довідка також не видавалась.

Просив визнати його грошове зобов'язання перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк по кредитному договору №21/28 від 25.04.2007 року та іпотеку по іпотечному договору від 25.04.2007 року припиненими; зобов'язати ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний. Банк» (уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПаТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну Марину Анатоліївну) видати довідку про погашення суми заборгованості в повному обсязі по кредитному договору №21/28 від 25.04.2007 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не довів і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт зазначає, що 04 квітня 2012 року Христинівським районним судом Черкаської області ухвалено рішення щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором №21/28, укладеним 24 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 115 808,98 грн., судові витрати: 1 700грн. судового збору та 120грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Розстрочити виконання рішення суду на строк три роки, визначивши сплату заборгованості щомісяця рівними частинами.Боржником було сплачено частково заборгованість за кредитним договором №21/28 від 25 квітня 2007 року, про що свідчить виписка по особовому рахунку та розрахунок заборгованості у додатках.

Однак, заборгованість за кредитним договором №21/28 від 25 квітня 2007 року було погашено частково.

Станом на 14 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором складала 192 291,92 грн., з яких: - 1 410,15 дол. США - заборгованість за кредитом; - 5 719,61 дол. США - заборгованість за відсотками. Всього заборгованість за кредитом та відсотками по кредиту на дату розрахунку складала 7 129, 76 дол. США (по курсу НБУ 26,019961 на 14.03.2016 року) складала 185 516,08 грн. та штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 6 775,84 грн.

Крім того, апелянт, зазначає, що відповідно до п.7.3 Кредитного договору договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Після часткової сплати боржником заборгованості за Договором залишилася несплачена частка основної заборгованості, на яку відповідно до п.п.1.4,4.5 Договору за користування кредитними коштами були нараховані проценти за користування та штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредитних коштів та відсотків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргапідлягає задоволенню, з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону, оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що25 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яке в подальшому було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», був укладений кредитний договір №21/28 про надання кредиту позивачу в розмірі 40 000доларів США для придбання у власність квартири.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки від 25 квітня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в іпотеку відповідачу придбану ним квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 40 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14% відсотків річних.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком у зазначені в договорі строки, договір іпотеки - квартири АДРЕСА_1 загальною площею 73,00кв.м., яка складається з 2 кімнат.

Відповідно до п.1.6 кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх боргових зобов'язань, банк в день укладення цього договору, укладає договір поруки з ОСОБА_6

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2012 року у справі №2-39-2012 за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 115 808,98грн.,та 1 820грн. судових витрат.

При чому, як встановлено із даного рішення, на користь банку, у відповідності до ст.1050 ЦК України та кредитного договору, стягнуто достроково всю суму заборгованості, проценти та санкції. Також, рішенням суду розстрочено його виконання на строк три роки, визначивши сплату заборгованості щомісяця рівними частинами.

Також встановлено, що з наданих в суді першої інстанції позивачем квитанцій вбачається, що станом на 02 червня 2015 року позивачем виконано рішення Христинівського районного суду Черкаської області та сплачено заборгованість у загальній сумі 118 644,73 грн.

На письмове звернення позивача від 18 вересня 2015 року до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з метою отримання довідки про виконання зобов'язання по кредитному договору для зняття обтяження з квартири, відповіді та довідки йому надано не було.

Судом першої інстанції, також, встановлено, що у зв'язку з введеннямтимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк», позивач 02 березня 2015 року письмово звертався до відповідача щодо надання інформації про банківські реквізити для сплати заборгованості, однак, відповіді не отримав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за кредитним договором була стягнула судом і позивачем сплачена сума заборгованості, що підтверджується матеріалами справи, а саме копіями квитанцій.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами закону з огляду на наступне.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2012 року у справі №2-39-2012 за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 115 808,98грн.та 1 820грн. судових витрат.

Проте заборгованість за кредитним договором №21/28 від 25.04.2007 року було погашено частково.

Станом на 14 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором складала 192 291,92 грн., з яких:1 410,15 дол. США - заборгованість за кредитом; 5719,61 дол. США - заборгованість за відсотками.Всього заборгованість за кредитом та відсотками по кредиту на дату розрахунку складає 7 129,76 дол. США (по курсу НБУ 26,019961 на 14.03.2016 р.) складає 185 516,08 грн. та штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 6 775,84 грн.

Позивачем по справі не подано доказів на спростування доводів відповідача про існування заборгованості позивача, перед відповідачем, у зазначеній вище сумі, після ухвалення судового рішення 04 квітня 2012 року.

Відповідно до п.7.3. Кредитного договору договір діє до повного виконаннясторонами своїх зобов'язань.

Після часткової сплати боржником заборгованості за Договором залишилася несплачена частка основної заборгованості, на яку відповідно до п.п.1.4.,4.5 Договору за користування кредитними коштами були нараховані проценти за користування та штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредитних коштів та відсотків.

Суд першої інстанції не звернув уваги на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від30.03.2012 №5, яка наголошує, що зобов'язання припиняється з підстав, передбаченихдоговором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК та звертає увагу судів, що наявністьсудового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, неприпиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього відвідповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитораправа на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскількизобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей526, 599 ЦК.

Згідно ст.526 ЦКУ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частина 2 ст.652 ЦК України встановлює умови, за одночасної наявності яких договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що «при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має. враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (Кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 55 Закону України «Про Банки і Банківську діяльність» встановлено, що відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та Банком.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, ст.651 ЦК України визначає можливість розірвання договору за рішенням суду, на вимогу однієї із його сторін, у разі коли підстави такого розірвання передбачені у договорі та законі. Закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.652 ЦК України у разі розірвання або зміни договору на підставі ч.2 ст.652 ЦК, суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони, має встановити існування одночасно чотирьох умов, які є додатковими критеріями визначення ускладнень у виконанні договору, саме: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При укладенні кредитного договору позивачу були відомі усі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. за №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства», що регулюють провадження у справі до судового розгляду передбачено, що розглядаючи і вирішуючицивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності. суди відповідно до положень статей 10,11 Цивільного - процесуального кодексу України - повинні роз'яснюватиособам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідкивчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках,встановлених цим Кодексом.

Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язоккожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовомузасіданні дослідити кожний доказ,наданий сторонами на підтвердження своїх вимог абозаперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.58,59Цивільного - процесуального кодексу України) в порядку, передбаченому ст. ст.185,187,189 Цивільного - процесуального кодексу України.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. задовольнити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2016 рокускасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді