Справа № 300/450/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., БОДНАР О.В.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Воловецького районного суду від 13 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» заявою від 13.05.2016, що надійшла до Воловецького районного суду 25.05.2016, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3. З матеріалів справи вбачається, що у звязку з укладенням 05.03.2015 шлюбу прізвище відповідача змінилося з «Назарько» на «Іванищів» (а.с. 46).

Позов мотивувався тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 17.08.2012 за правилами договору приєднання уклало із відповідачем договір, за яким надало кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 30% річних. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобовязаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 1.1.7.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої зобовязання за договором виконав, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 31.03.2016 склав 11398,29 грн, із яких заборгованість: за кредитом 297,83 грн, за процентами 6931,49 грн, за пенею та комісією 3150,00 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 518,97 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобовязань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати дострокового повернення всього заборгованого за кредитним договором, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 17.08.2012 у розмірі 11398,29 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Воловецького районного суду від 13.06.2016 у позові відмовлено за спливом позовної давності.

Позивач ставить в апеляції питання про скасування рішення суду та задоволення позову. Зазначає, зокрема, що:

закінчення строку дії платіжної картки не припиняє договору, на підставі п. 9.12. Умов і Правил договір був пролонгований і тому діяв на момент подачі позову;

позикодавець має право на одержання процентів за користування позикою, а оскільки кошти не були поверненні, на них нараховуються як проценти, так і неустойка, що їх у межах позовної давності належало стягнути, а позовна давність може бути застосована лише до тих нарахувань, що були здійснені за її межами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1, яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_2, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Звертаючись із позовом про стягнення боргу, кредитор виходив із того, що спірні правовідносини виникли між сторонами належно вчиненого правочину. Проте, така правова позиція позивача не ґрунтується на законі, належних і допустимих доказах та суперечить обставинам справи.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо правочинів, кредитних зобовязань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення.

Встановлено, що 17.08.2012 ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_3) В.С. заповнила у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 5). У заяві відповідач шляхом проставлення відміток у полях «Платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна»», «Дебетова особиста картка» і «Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна»/Gold» виявив бажання оформити на своє імя зазначену вище платіжну картку із кредитним лімітом у 500,00 грн. У полі «Памятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування отримав(-ла) і ознайомлений(-на) з її змістом під розписку» відмітка відповідача відсутня. Анкету-заяву підписано працівником банку і відповідачем 17.08.2012. У бланку Анкети-заяви зазначено, що «ця заява разом із Памяткою клієнта, умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку… становить… договір про надання банківських послуг».

До позовної заяви позивач додав «Справку об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» (а.с. 6-7), у якій зазначено, зокрема: тип картки «MasterCard Mass»; валюта картрахунку UAH, базова процентна ставка 2,5% на місяць; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, за наявності прострочки за кредитом чи процентами 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50,00 грн; штраф при порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів 500,00 грн + 5% від суми позову.

Умовами і Правилами надання банківських послуг (Умови і Правила), затвердженими 06.03.2010, витяг із яких додано до позовної заяви (а.с. 8-31), установлено, що:

Умови і правила надання банківських послуг є договором, яким банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримати банківські послуги (Преамбула Умов і Правил);

строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обовязковим платежем наведений у Памятці клієнта/Справке об условиях кредитования, яка є невідємною частиною договору (п. 2.1.1.12.4.);

для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено у Памятці клієнта/Справке об условиях кредитования та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання клієнтом карти, вказана у заяві (п. 2.1.1.2.1.);

договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (п. 1.1.7.12.);

строк позовної давності стосовно вимог банку із повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31.).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 17.08.2012, де визначив борг відповідача станом на 31.03.2016 у розмірі 11398,29 грн, із яких заборгованість: за кредитом 297,83 грн, за процентами 6931,49 грн, за комісією 3150,00 грн, а також за судовими штрафами 1018,97 грн (а.с. 4). Вказівки на реквізити платіжної картки та/або карткового рахунку розрахунок боргу не містить.

На час розгляду справи судом першої інстанції у ній не було доказів, які б вказували на видачу відповідачу платіжної картки та на реквізити такої. В Анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки. Апеляційному суду позивач надав довідку, підписану представником ОСОБА_1, без дати її складання та вихідних реквізитів, у якій зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 підписали кредитний договір б/н від 14.12.2012, за яким було надано наступні кредитні картки: 428642, дата відкриття 14.12.2012, термін дії 08/16 і 031474, дата відкриття 29.03.2013, термін дії 11/16.

З наявних матеріалів, зокрема, з банківської виписки з рахунку за кредитною карткою № 4149****8642, наданою позивачем на стадії апеляційного розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_2 користувався платіжною карткою, за якою був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, здійснювала відповідні операції тощо. Останнє за часом надходження коштів на картковий рахунок на погашення заборгованості за кредитом у розрахунку боргу та у виписці з рахунку зафіксоване 26.03.2013 у розмірі 4,35 грн.

За загальними правилами, що випливають із положень ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1054 ЦК України, цивільні права та обовязки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобовязаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобовязання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК країни);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобовязань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобовязань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України). Наявність підстави для виникнення боргу, предявленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (ст. 623 ч. 2 ЦК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_2 17.08.2012 Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Памятка клієнта/Справка об условиях кредитования не підписана позичальником, наявний у справі документ (у копії) підписаний лише однією стороною договору керівником банку. Тарифи банку, які теж є обовязковою складовою кредитного договору, не були додані до позовної заяви.

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Памятці клієнта/Справке об условиях кредитования поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобовязань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким про зміни у в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов. Понад те, обовязок кредитора ознайомити позичальника зі змістом Памятки клієнта під розпис передбачено відповідним пунктом (полем) Анкети-заяви.

Відповідно до правової позиції позивача та наданих ним документів, індивідуальні умови кредитування відповідача встановлювали: процентну ставку за кредитом у розмірі 2,5% на місяць і в розмірі 3,75% на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування; розмір і періодичність сплати регулярного платежу; підставу для сплати штрафу за порушення грошових зобовязань, що триває більш ніж 120 днів, тоді як, наприклад, п.п. 1.1.5.20., 1.1.5.32. Умов і Правил визначають цей строк у 30 днів; у цих умовах порядок і формула обрахунку пені визначені індивідуально і не співпадають із тими, що передбачені у п. 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил, де, наприклад, пеня (1) передбачена із додатковим до бази разовим платежем у розмірі 50,00 грн, а пеня (2) не передбачена, тощо.

Пунктом 1.1.7.31. Умов і Правил установлено строк позовної давності стосовно майнових вимог банку у 50 років. Сторони договору вправі збільшити встановлену законом загальну і спеціальну позовну давність, однак, повинні для цього у письмовій формі укласти договір або зробити відповідне застереження (передбачити відповідні умови) в укладеному договорі (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 259 ч. 1 ЦК України).

Із урахуванням наведеного, відповідач повинен був ясно, у передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору із індивідуальними умовами кредитування, а також, щодо радикального збільшення позовної давності порівняно із установленою законом, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обовязком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України). Ці вимоги закону не були виконані, що позивачем не спростовано. Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15 у контексті питання про збільшення позовної давності у кредитному договорі, укладеному за правилами договору приєднання, сформулював правову позицію, за змістом якої умову про збільшення позовної давності не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо згода із нею не засвідчена підписом позичальника у документах, які складають кредитний договір, а відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку про стягнення заборгованості. Апеляційний суд не вбачає підстав для відступу у справі, що розглядається, від такої правової позиції Верховного Суду України у контексті питання щодо укладання кредитного договору (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України).

Далі. Банк предявив позов про стягнення боргу, що виник із кредитного договору, що його зазначив у заяві як укладений 17.08.2012 і саме щодо цього договору подав розрахунок боргу. Водночас у наданій апеляційному суду довідці щодо кредитних карток позивач зазначив кредитний договір, за яким були надані кредитні картки, як такий, що був укладений 14.12.2012. Поза тим, що вказана довідка за відсутності відповідних реквізитів документа не відповідає встановленим ст.ст. 57-59, 64 ЦПК України вимогам щодо належності та допустимості письмового доказу і вже лиш через це не може братися судом до уваги, ця довідка вказує на інший кредитний договір, аніж той, із якого, за правовою позицією позивача, виник спір і який указаний у позовній заяві. Із наданої суду банківської виписки випливає, що операції за карткою № 4149****8642 розпочалися 14.12.2012.

Умови і Правила містять суперечливі положення щодо моменту (дати) укладання договору. Так, з одного боку, зазначено, що підписанням заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг, що за своїм правовим змістом відповідає положенням ст. 638, ст. 639 ч. 2, ст. 640 ч. 1 ЦК України, з іншого боку, одночасно вказано, що датою саме укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, тобто, дата укладання договору обумовлена іншою дією, яка повинна бути вчинена сторонами (видача/отримання картки) і має фіксуватися в заяві, що за своїм змістом не відповідає правилам ані частини 2 статті 640 ЦК України, у якій ідеться про дію, передбачену саме актом цивільного законодавства, ані частини 1 статті 212 ЦК України, оскільки не йдеться про обставину, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такі положення по суті суперечать одні одним, допускають їх неоднозначне тлумачення щодо, зокрема, моменту виникнення відповідних правовідносин із правовими наслідками, що з цього випливають, чим створюють правову невизначеність, а відтак, порушують права учасників цивільних правовідносин. В Анкеті-заяві відсутня фіксація факту видачі у певний день відповідачу кредитної картки із відповідними її реквізитами.

Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 17.08.2012 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач. Немає в справі й кредитного договору від 14.12.2012 б/н, на який позивач посилається у вищезгаданій довідці та укладанням якого обґрунтовує видачу позичальнику у різний час уже двох платіжних карток. Власне у справі відсутні достовірні дані та документи, які б вказували на видачу позичальнику платіжної картки № 428642, використанням якої мотивується позов, саме на підставі кредитного договору від 17.08.2012 б/н, розрив у часі між цією датою і початком використання кредитної картки становить пять місяців, є істотним, представник позивача не надав апеляційному суду пояснення із обґрунтуванням, яке б заслуговувало на увагу, щодо дійсних причин такого розриву в часі між двома подіями, із повязаності яких між собою виходив позивач. За наведених вище обставин, у справі не можна зробити однозначного висновку про момент укладання кредитного договору як такий, якщо на факті його укладання наполягає позивач, а, отже, не можна визначити із належною точністю і певністю момент і підставу виникнення спірних правовідносин.

Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для предявлення банком позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. На час розгляду справи судом немає можливості встановленим порядком безспірно зясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо процентної ставки, комісій, відповідальності за порушення грошових зобовязань, які у відповідній частині впливають на сукупну вартість кредиту, належать до істотних умов кредитного договору. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обовязків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів за відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин.

Такі обставини, відсутність належних і допустимих доказів виникнення саме кредитних правовідносин, нікчемність кредитного договору виключали можливість задоволення позову, який по суті ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях, із тих правових і фактичних підстав і в тих межах, в яких він був предявлений.

Водночас, кошти банком відповідачу були надані фактично, платіжна картка № 428642 відповідачем використовувалася, відповідач цих обставин не заперечував, проте, подав письмову заяву, якою позов не визнав, але просив, при цьому, застосувати позовну давність (а.с. 45). Між тим, сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав. За таких умов, питання про позовну давність не має значення для вирішення спору, за наявності для того підстав, позовна давність може бути предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) у разі вирішення іншого спору у звязку з фактичним користуванням відповідними коштами.

Виходячи з наведеного, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідними її елементами був предявлений з підстав, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, вимоги не були належним чином обґрунтовані та не були доведені. Оскільки факт укладання сторонами кредитного договору є підставою позову та визначальним доводом позову і апеляції і цей факт при апеляційній перевірці судового рішення не був доведений, усі похідні від такого факту доводи, розрахунки та міркування не можуть бути враховані та не можуть тягти задоволення позову.

Суд першої інстанції залишив викладене поза увагою, тому дійшов невірних висновків щодо характеру спірних правовідносин і припустився помилок у застосуванні відповідних норм матеріального та процесуального права. Суду слід було відмовити в позові по суті, внаслідок його безпідставності та необґрунтованості, що, однак, на думку колегії суддів, не тягне необхідності скасування рішення суду про відмову в позові, яка, оскільки підстав для задоволення позову не було, сама по собі є вірною, водночас із урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України вимагає обовязкової зміни рішення суду щодо підстав для відмови в задоволенні вимог позивача. Відтак, на підставі ст. 308 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, у позові відмовити внаслідок його безпідставності та необґрунтованості.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Воловецького районного суду від 13 червня 2016 року змінити, у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю предявлених вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді