Справа № 212/2698/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі головуючого судді Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Більченко Ю.О., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визнання заповіту нікчемним, та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 11 травня 2016 року звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом. У обґрунтування позову зазначила, що 05 лютого 2016 року померла бабуся її неповнолітньої доньки ОСОБА_6. Після смерті ОСОБА_6 залишилась спадщина у вигляді квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала останній на підставі права власності. Ії неповнолітня донька, ОСОБА_2 являється єдиним спадкоємцем за законом (правом представлення) після смерті ОСОБА_6, відповідно п.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

27 квітня 2016 року у відповідності до ст.1269 ЦК України її неповнолітня донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла спадщину після смерті своєї бабусі звернувшись до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі якої було заведено спадкову справу.

Того ж дня, 27 квітня 2016 року ОСОБА_2 нотаріусом другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори була видана постанова, якої вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6 залишила заповіт, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 січня 2016 року за реєстровим № 72 на усе належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось на ім?я ОСОБА_3, а ОСОБА_3 прийняла спадщину в установлений законом термін. Отже, спадкоємець за законом, онука померлої, її неповнолітня донька, ОСОБА_2, не має права на отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, оскільки спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, а ОСОБА_2 не є спадкоємцем, передбаченим ст. 1241 ЦК України.

Вважає, що вказаний заповіт є нікчемним, а ОСОБА_3 не має права на спадкування за ним, оскільки на час складання заповіту спадкодавець ОСОБА_6 страждала на хворобу зору та не могла сама прочитати текст заповіту, а тому заповіт повинен був бути посвідчений нотаріусом лише за участю свідків, але ця вимога закону не була виконана.

Позивач просить суд:

-визнати нікчемним заповіт ОСОБА_6, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 січня 2016 року за реєстровим № 72 на усе належне майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось на ім?я ОСОБА_3;

-визнати права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 за ОСОБА_2.

Позивачка ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, послалась на обставини, що викладенні в позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи належним чином сповіщена, що підтверджено письмовими матеріалами справи.

Своєю заявою від 15 вересня 2016 року про перенесення судового засідання, що надійшла до суду електронною поштою 16 вересня 2016 року, просила суд перенести судове засідання на інший день та час, у звязку з тим, що у представника відповідача ОСОБА_7 призначено слухання у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_3 до своєї заяви від 15 вересня 2016 року про перенесення судового засідання не надала належних та допустимих доказів (судова повістка, лист суду, тощо), що ОСОБА_7, викликається до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ для участі в судовому засіданні по розгляду судового провадження.

Відповідно до статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі:

1) неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки;

2) першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що неявка відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_7 в судове засідання є неповажною, так відповідачем не надано доказів участі особи в іншому судовому процесі, а тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених статтею 157 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 клопотанням, що надійшло до суду просила суд направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання заповіту нікчемним, та визнання права власності в порядку спадкування до Ленінського районного суду міста Харкова за місцем проживання відповідача.

Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до суду не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори до суду не зявився, заздалегідь надавши заяву у якій просив розглянути справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 статті 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Судом в судовому засіданні судом встановлено, що позивачем ставиться питання про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване на території міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 та на вказану адресу поширюється юрисдикція Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а тому підстав для направлення цивільної справи до Ленінського районного суду міста Харкова за місцем проживання відповідача відсутні.

В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2016 року померла ОСОБА_6, яка рідною бабусею неповнолітньої доньки позивачки, що підтверджується матеріалами спадкової справи №133/2016 до майна померлої 05 лютого 2016 року ОСОБА_6, в тому числі свідоцтвами про народження ОСОБА_2, ОСОБА_8.

Після смерті ОСОБА_6 залишилась спадщина у вигляді квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4, яка належала останній на підставі права власності, що підтверджується матеріалами спадкової справи №133/2016 до майна померлої 05 лютого 2016 року ОСОБА_6, в тому числі дублікатом Свідоцтва про право власності на житло №Ж4409 від 16 листопада 1994 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Неповнолітня донька позивачки, ОСОБА_2 являється спадкоємцем за законом (правом представлення) після смерті ОСОБА_6, у розумінні п.1 ст. 1266 ЦК України, згідно якої внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Батько ОСОБА_2 Олександрівни- помер 05.05.2015 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи №133/2016 до майна померлої 05 лютого 2016 року ОСОБА_6.

Вищевказане підтверджується копією спадкової справи після смерті ОСОБА_6, яка мається у матеріалах справи.

27 квітня 2016 року у відповідності до ст. 1269 ЦК України неповнолітня донька позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла спадщину після смерті своєї бабусі звернувшись до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі якої було заведено спадкову справу.

27 квітня 2016 року дочці позивачки нотаріусом другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори була видана постанова, якої вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6 залишила заповіт, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 січня 2016 року за реєстровим № 72 на усе належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось на ім?я ОСОБА_3, а ОСОБА_3 прийняла спадщину в установлений законом термін. Отже, спадкоємець за законом, онука померлої, ОСОБА_2, згідно постанови, не має права на отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, оскільки заповіт від імені померлої складений на користь ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, а ОСОБА_2 не є спадкоємцем, передбаченим ст. 1241 ЦК України. Копія спірного заповіту мається у спадковій справі, копія якої долучена до матеріалів справи.

Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, "Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє".

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 3 статті 1247 Цивільного кодексу України встановлює, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», встановлює, що складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Постанова Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 за N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлює, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України, "Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках".

Згідно з ч. 2 ст. 1253 ЦК України, "У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 ЦК України і статтею 1252 ЦК України, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою". Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Проте, як вбачається із тексту оспорюваного заповіту, заповіт на ім'я відповідача від імені ОСОБА_6, яка як вказано у тексті заповіту, мала вади зору, на порушення вимог ч. 2 ст. 1253 ЦК України, був складений та посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 січня 2016 року за реєстровим № 72, без жодного свідка, тобто з порушенням вимог щодо посвідчення заповіту.

Крім того, встановлено, що оспорюваний заповіт було складено та посвідчено в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 №296/5.

Відповідно до вимог п.1.7 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за №282/20595 (надалі - Порядок), нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Також, відповідно до вимог п.1 .11 глави 3 Порядку, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчується заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Отже, з вищевказаних норм закону вбачається, що присутність свідків при посвідченні заповіту є обовязковою лише у тому випадку, якщо заповідач не міг самостійно прочитати заповіт, незалежно від причини.

З оспорюваного заповіту вбачається, що текст вказаного заповіту був прочитаний вголос приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, свідків при його посвідченні залучено не було.

Як уже зазначалося, заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (правова позиція, висловлена у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Таким чином, вказаний заповіт є нікчемним, оскільки на час складання заповіту спадкодавець ОСОБА_6 страждала на хворобу, ваду зору, що зазначено у заповіті від 15 січня 2016 року та не могла сама прочитати текст заповіту, а тому заповіт повинен був бути посвідчений нотаріусом лише за участю свідків, але ця вимога закону не була виконана.

Щодо визнання за неповнолітньою донькою позивачкою права власності на спадкове майно, встановлено наступне.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно із ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Отже, за наявності обставин визначених ч.2 ст.1259 ЦК України, підставою для одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та виникнення права власності є рішення суду у зв'язку з чим вимога позивача про визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною.

При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця.

Суд не бере до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 квітня 2016 року, оскільки відмова нотаріуса обґрунтована наявністю заповіту не на користь неповнолітньої доньки позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання заповіту нікчемним та визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити частково.

Визнати заповіт ОСОБА_6, що посвідчений, Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 15 січня 2016 року за реєстровим № 72 на усе належне майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось на ім?я ОСОБА_3, нікчемним.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання за ОСОБА_2, право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 вересня 2016 року.

Суддя: Р. В. Дехта