Справа № 308/3099/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Пассер М.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та про виселення з приміщення для тимчасового проживання військовослужбовців Міністерства оборони України,

В С Т А Н О В И В:
КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та про виселення з приміщення для тимчасового проживання військовослужбовців Міністерства оборони України.

Позов мотивує тим, що у відповідності до розпорядження начальника Головного квартирно- експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.12.2005 р. № 303/18/2050 та директора департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.12.2005 р. № 248/4/1837 «Про передачу з бухгалтерського обліку військових частин на бухгалтерський облік квартирно-експлуатаційних відділів, квартирно-експлуатаційних частин районів нерухомого майна Міністерства оборони України», будівлі які розташовані на території військового містечка № НОМЕР_1 , будівля № НОМЕР_2 , у АДРЕСА_1 , в 2006 році були зараховані на баланс квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве.

В кімнаті № 3-4, будівлі № 17, військового містечка № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , на території військової частини НОМЕР_3 , в приміщенні казарменно-житлового фонду КЕВ м. Мукачеве, яке по облікових даних квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве рахується як казарма військової частини НОМЕР_3 , проживає ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 Будівля АДРЕСА_2 , не має статусу житлового будинку.
Відповідачі заселилися в дане нежитлове приміщення будівлі № 3, військового містечка № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_3 , до 2006 року, до моменту передачі будівлі на баланс КЕВ м. Мукачево від в/ч НОМЕР_3 .
На даний час відповідачі ніяких відносини до Збройних Сил України та Міністерства Оборони не мають та безпідставно утримують вищезазначене нежитлове службове приміщення у казарменно-житловому фонді КЕВ м. Мукачево.
ОСОБА_2 був військовослужбовцем ЗС України, на даний час звільнений з військової служби ЗС України за рішенням суду, без залишення на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов від МО України. На квартирному обліку не перебуває, ОСОБА_2 та члени його сім`ї втративши зв`язки з МО України, втратили право на подальше проживання у нежитловому приміщенні будівля АДРЕСА_4 , військового містечка АДРЕСА_5 .
За твердженням відповідача, дозвіл на користування нежилим приміщенням надав командир військової частини, який, на час заселення відповідача, був командиром даної військової частини, однак офіційних документів, що підтверджують даний факт відповідачами не надано. Крім того, дана посадова особа, як встановлено ст. 59 «Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України», не має повноважень щодо заселення військовослужбовців як у жилі, так і у нежилі приміщення, які належать Міністерству оборони України. Розпорядження нежитловим фондом, до якого відноситься будівля № 3 військового містечка № НОМЕР_1 , в компетенції Міністерства оборони України. За погодженням з Фондом державного майна Міністерство оборони України делегує свої повноваження щодо укладення договорів оренди на нерухоме майно балансоутримувачу. Дана норма передбачена п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 778 від 11.05.2000 р. Відповідачі відповідними документами, які б надавали їм право користуватися даним нерухомим майном на законних підставах не володіють.
Конкурс щодо передачі вищевказаного майна в оренду будь-кому, в тому числі і відповідачу ОСОБА_2 чи членам його сім`ї не проводився, будівля продовжує використовуватися Міністерством оборони України. Відповідно в перелік, затверджений Кабінетом Міністрів України, майна яке пропонується здати в оренду, не включалось.
На підставі абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 р. № 2 квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве розглядає проживання відповідачів у казармі, виходячи з норм майнового найму, а не житлового законодавства і виносить на розгляд суду питання про виселення відповідачів з нежилого приміщення без надання іншого любого приміщення (жилого чи нежилого). Тому, враховуючи наведене та норми ст. 400 ЦК України можна стверджувати, що відповідач є недобросовісним володільцем майна та зобов`язаний повернути нерухоме майно позивачу, який має на нього право та зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні останньому.
На сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 та члени його сім`ї, проживаючи в будівлі, створюють перешкоди в користуванні майном, так як Міністерство оборони України не може експлуатувати будівлю, у якій планується реконструкція під житловий будинок для військовослужбовців.
З метою досудового врегулювання питання квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве усно та письмово звертався до відповідача з пропозицією виселення з нежилого приміщення, однак відповідачі в усній формі відмовилися, чим спонукали позивача звернутися до суду.
Незважаючи на належні повідомлення та неодноразові попередження відповідач ОСОБА_2 та члени його сім`ї продовжують утримувати нежитлове приміщення у будівлі № 3, військового містечка АДРЕСА_5 , що відноситься до житлово-казарменного фонду КЕВ м. Мукачеве.
На вимогу п. 2.19 наказу Міністра оборони № 577-2006 р., п. 3.14 наказу Міністра оборони України № 737 від 11.12.2011 р. відповідач ОСОБА_2 та члени його сім`ї, повинні були в двомісячний термін звільнити службове нежитлове приміщення за вищевказаною адресою.
Згідно акту підтвердження фактичного проживання осіб за якими закріплено кімнати в приміщеннях, що використовуються для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що відповідач ОСОБА_2 більше півроку не проживає у нежитловому приміщення за вищевказаною адресою. В даному приміщенні залишились проживати дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , безпідставно без жодних правовстановлюючих документів утримують кімнату № 3-4. Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у вищевказаній кімнаті підтверджується актом КЕВ м. Мукачеве віл 28.01.2014 р.
Просить суд усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням для військовослужбовців МО України в будівлі № 3, військового містечка № НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_1 , кімнати 2-3, та зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити нежитлове приміщення в будівлі № 3, військового містечка № НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_1 , кімнати 2-3.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просить зобов`язати відповідача, ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення, кімнати 3-4, в штабі в/ч НОМЕР_3 , казарменно-житлового фонду МО України, підпорядкованого КЕВ м. Мукачеве, які використовується для тимчасового проживання військовослужбовців ЗС України, за адресою АДРЕСА_6 , військового містечка № НОМЕР_1 , в решті позовні вимоги залишив без змін.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоч про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечив вважаючи такий безпідставним. Пояснив, що за твердженнями позивача відбулося вселення та користуванням жилим приміщенням відповідачем ОСОБА_2 , однак як зазначається в обґрунтування позову, відсутні будь-які докази, що підтверджують даний факт. Відповідач користується жилим приміщенням правомірно на підставі укладено з уповноваженими особами договору оренди. Позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, якщо таке порушено, з посиланням на ст. 398 ЦК України. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються положеннями Житлового кодексу України, при цьому на обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення законодавства щодо порядку користування житловими приміщеннями військовослужбовцями. Всі документи у справі, якими на думку позивача підтверджується факт не проживання ОСОБА_2 у жилому приміщенні складені неналежними особами та не у встановленому порядку, оскільки містять інше прізвище особи, яка відсутня, є суперечливими. Крім того, вимоги позивача щодо виселення інших відповідачів, тобто членів сім`ї, суперечить положенням ст. 78 ч. 4 Житлового кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що на балансі КЕВ м. Мукачеве знаходиться розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 будівля в АДРЕСА_1 .

07 грудня 2006 року між позивачем КЕВ м. Мукачево та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір найму жилого приміщення, відповідно до умов якого наймачу ОСОБА_2 здано в користування жиле приміщення, а саме окрему квартиру з двох кімнат по АДРЕСА_1 .

Приймання приміщення квартири в будинку АДРЕСА_1 на другому поверсі у користування стверджується складним між КЕВ м. Мукачево та ОСОБА_2 актом здачі і приймання квартири, кімнати від 07 грудня 2006 року.

Згідно до наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево від 09.12.2011 р. № 227 «Про анулювання договорів найму укладені мешканцями які проживають у будівлі переобладнаній для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей», наказано анулювати договору найму старого зразка тих мешканців, з якими укладені угоди найму на нежитлові приміщення нового зразка.

Як встановлено судом укладений між КЕВ м. Мукачево та ОСОБА_2 договір найму жилого приміщення від 07.12.2006 р. не анульований, тобто на даний час є дійсним, про що будь-яких заперечень представником позивача під час розгляду справи не зазначалося та не надавалося.

Судом також встановлено, що станом на 01.12.2015 р. згідно інвентаризаційних відомостей казармено-житлового фонду КЕВ м. Мукачеве по Ужгородському гарнізону за військовою частиною НОМЕР_4 (медрота) закріплене військове містечко № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . На території даного військового містечка знаходиться будівля № 44/3 штаб, в тому числі медсклад. Приміщення другого та третього поверхів будівлі використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, що стверджується інформаційною довідкою виданою КЕВ м. Мукачеве від 01.12.2015 р. № 2576.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано акти підтвердження фактичного проживання осіб, за якими закріплена кімната в приміщенні, яке використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей від 29.01.2014 р., від 21.10.2014 р., 27.10.2015 р., інформаційну довідку завідуючої гуртожитку від 01.02.2014 р., з яких вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , військового містечка № НОМЕР_1 будівлі № 5, не проживає, за даною адресою проживають його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 .

Як зазначає у позовній заяві позивач, відповідач ОСОБА_2 заселився разом з дружиною ОСОБА_3 , та сином ОСОБА_4 у спірне приміщення до 2006 року, і на даний час відповідачі ніяких відносин з Збройними Силами України та Міністерством Оборони не мають та безпідставно утримують нежитлове службове приміщення.

Суд констатує, що правовідносини, які складися між сторонами регулюються нормами Житлового кодексу України.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, який звернувся за судовим захистом, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, у відповідності до ст.ст. 27, 31, 32 цього Кодексу суд не може без згоди позивача змінити предмет або підставу позову, оскільки визначення предмету та підстав позову є диспозитивним правом позивача.

З урахуванням наведених обставин, відповідач разом з дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_4 набув право користування спірною квартирою та був вселений до цієї квартири на підставі договірних відносин з позивачем КЕВ м. Мукачево.

Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

При цьому заявляючи вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням та зобов`язання відповідачів звільнити приміщення, позивач в основу заявленого позову робить посилання на ст.ст. 72, 118, 119, 124 ЖК України, якими визначено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, користування службовими жилими приміщеннями, виселення з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, а також на положення ст. 400 ЦК України щодо обов`язку недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності чи інше право або яка є добросовісним володільцем.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України.

Захист прав це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем неправильно вибрано спосіб захисту своїх порушених прав, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 63, 65 ЖК України суд,

Р І Ш И В:
В задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та про виселення з приміщення для тимчасового проживання військовослужбовців Міністерства оборони України відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.