Справа № 162/498/15-ц Провадження № 22-ц/773/1004/16 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Категорія: 34 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Лимар Р.С.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування майнової і моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача на рішення Любешівського районного суду від 10 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.01.2015 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на 120 км автодороги Р-14 сполученням Луцьк-Любешів-КПП Дольськ при зустрічному розїзді не впорався з керуванням, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21099, д.р.н. АС 3015 АТ, який рухався в зустрічному напрямку під його керуванням.

Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Вважає, що оскільки вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000002, просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 7915 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Любешівського районного суду від 10.05.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, а тому прийшов до висновку, що підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди позивачу відсутні.

Однак погодитися з такими висновками не можна, оскільки до них місцевий суд прийшов без повного зясування обставин, що мають значення для справи, а також із порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Так судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2015 року на 120 км автодороги Р-14 сполученням Луцьк-Любешів-КПП Дольськ ОСОБА_4В, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107 д.р.н. АС 1292 АР, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 12.06.2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у даній справі закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.124 Т.1).

Постановою цього ж суду від 05.11.2015 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за недоведеністю його винуватості (а.с.125 Т.1).

Як вбачається з постанови апеляційного суду Волинської області від 24.02.2016 року, постанову Любешівського районного суду Волинської області від 12.06.2015 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 237 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.6-7 Т.2).

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 перед третіми особами, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відповідно до Полісу № АС/5009390/0313/14 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.04.2014 року. П. 4 Полісу визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), який складає 50 000 грн., франшизу встановлено в розмірі 500 грн. (а.с.91 Т.1).

Як убачається з акту огляду транспортного засобу від 16.01.2015 року, складеного з участю сторін спору і підписаного ними, більшість пошкоджених під час ДТП деталей на автомобілі позивача ОСОБА_2 підлягають заміні (а.с.93 Т.1).

Згідно експертного висновку/калькуляції № НОМЕР_4 від 22.01.2015 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 25 097,73 грн. Вартість відновлювального ремонту цього ж транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу становить 17 681,83 грн. (а.с.101-105 Т.1).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ст. 1194 цього Кодексу особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Враховуючи ту обставину, що страховою компанією відповідно до положень ст. 29 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачу відшкодовано 17 181,83 грн. вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ВАЗ 21099 з урахуванням зносу пошкоджених деталей за мінусом франшизи в розмірі 500 грн., тому страховик свої зобовязань перед позивачем виконав у повному обсязі, у звязку з чим у заявленому позові ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції поклав в основу свого рішення вищезгадану постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, хоча відповідно до змісту статті 61 ЦПК України, яка встановлює підстави звільнення сторін від доказування, обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце дії та чи вчинені вони цієї особою, тобто постанова, про притягнення певної особи до адміністративної відповідальності. Постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку з недоведеністю вини особи у його вчиненні, як це мало місце в розглядуваному випадку не має такого преюдиційного значення і не може сама по собі за наявності інших доказів вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди бути підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності за наслідки цієї пригоди. За такої ситуації, коли вина учасника ДТП не встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, вона може доводитись іншими засобами доказування, переліченими в ч. 2 ст. 57 цього Кодексу.

Показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_1, допитаними в судовому засіданні під час первинного розгляду справи, та визнанням самого відповідача цієї обставини, яка відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує свого доведення, доводиться той факт, що автомобілі зіткнулися, після того, як автомобіль ОСОБА_4 стало носити по дорозі від одного її краю до протилежного. В такому стані заносу він і вдарився в автомобіль ОСОБА_2

Твердження відповідача, що зіткнення автомобілів сталося на його смузі руху, коли він вже вирівняв свій автомобіль, через те, що на цю смугу виїхав позивач, спростовуються даними про характер і локалізацію пошкоджень обох автомобілів, відображених в «Схемі місця ДТП» від 05.01.2015 (а.с.9 Т.1), складеній на місці ДТП представниками Державтоінспекції за участі сторін. З того, що автомобілі ОСОБА_2 пошкоджено його задню частину, а транспотному засобі, яким керував ОСОБА_4, праву частину, випливає, що на дорозі шириною 7,9 м. (дані схеми) при русі згаданих автомобілів назустріч один одному в момент зіткнення автомобіль останнього знаходився з правої сторони автомобіля позивача, тобто на смузі руху автомобіля ОСОБА_2 Цією обставиною підтверджуються пояснення останнього про те, що безпосередньо перед зіткненням автомобіль відповідача винесло на смугу руху позивача, внаслідок чого він, уникаючи лобового зіткнення прийняв вліво, але зустрічний автомобіль, якого крутило по дорозі вдарився в задню частину автомобіля позивача правою стороною. Такий механізм зіткнення пояснюється і описаною вище локалізацією наявних у автомобілів пошкоджень.

Доводи відповідача про те, що сам позивач порушив ОСОБА_6 дорожнього руху, які зобовязують водія при виявленні перешкоди на своїй смузі руху зменшити швидкість і зупинити автомобіль, є безпідставними, оскільки в пункті 12.3 вказаних ОСОБА_6, де йдеться про такий обовязок водія, вказується і про те, що водій повинен вжити заходи до обїзду цієї перешкоди, що і зробив позивач, коли автомобіль ОСОБА_4 виїхав на близькій відстані перед ним на його смугу руху. Здійснений в таких умовах позивачем маневр був найбільш безпечним, оскільки йому вдалося уникнути лобового зіткнення, що є більш небезпечним від бокового, яке мало місце в розглядуваному випадку. А те, що повністю не вдалося в цій ситуації уникнути зіткнення транспортних засобів, лежить на відповідальності ОСОБА_4, який створив зазначену вище аварійну обстановку на дорозі.

Окрім цього, вина відповідача у тому, що він у порушення п. 12.1 ОСОБА_6 дорожнього руху не вибрав безпечну швидкість в несприятливих умовах погоди (ожеледиці), не врахував у звязку з такими складними погодними умовами дорожню обстановку, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, доводиться його власною розпискою, написаною в день розглядуваної події, в якій він повністю визнав свою вину у ДТП.

З матеріалів справи вбачається і сам ОСОБА_4 це визнав, що на час вчинення ДТП на належному йому транспортному засобі були встановлені літні шини, що мало бути враховано, але проігноровано відповідачем під час руху автомобілем взимку за наявності ожеледиці.

Саме зазначені вище порушення відповідачем ОСОБА_6 дорожнього руху знаходяться в прямому причинно-наслідковому звязку із заподіяною позивачу пошкодженням його автомобіля майновою і моральною шкодою.

Згідно із ч. ч. 1, 2 п. 3, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну, шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо транспортної пригоди.

Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 9 постанови від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки внаслідок ДТП автомобіль позивача було пошкоджено, останній був позбавлений можливості тривалий час користуватися власним транспортним засобом, що обмежувало його у вільному пересуванні, створювало незручності у вирішенні особистих та сімейних питань, потребувало коштів на ремонт автомобіля, у звязку з чим він переніс психологічні та емоційні страждання, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, розяснення вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 778 грн. 92 коп.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду від 10 травня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 7915 (сім тисяч девятсот пятнадцять) грн. 90 коп. на відшкодування майнової шкоди, 500 (пятсот) грн. на відшкодування моральної шкоди та 778 (сімсот сімдесят вісім) грн. 92 коп. на відшкодування судових витрат.

В позові до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: