Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" березня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання недійсним договору споживчого кредиту №0 від 02.03.2007 року та договору іпотеки від 02.03.2007 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк та просить визнати недійсними договір споживчого кредиту №0 від 02.03.2007 року та договір іпотеки від 02.03.2007 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що сторонами 02.03.2007 року підписано договір споживчого кредиту №0. Згідно п.1.5 договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №0100 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. При цьому, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, однак, договором не повністю визначена істотна умова щодо порядку та умов надання кредиту шляхом зарахування коштів з позичкового рахунку на банківський (поточний) рахунок позичальника №0100.

Також в договорі не зазначено про відкриття позичкового рахунку, який повинен був відкритий з метою перерахування з нього суми кредиту на банківський (поточний) рахунок позичальника що є також істотною умовою договору. Вважає, що оскільки позичковий рахунок не був відкритий і не узгоджений сторонами в оспорюваному договорі, це унеможливлює надання кредиту готівковою іноземною валютою з операційної каси з банківського (поточного) рахунку і відповідно банк не надавав кредит.

Крім того, відповідачем при підписанні договору споживчого кредиту всупереч вимог ст.ст.11, 15 Закону України Про захист прав споживачів та інших нормативно-правових актів не було надано позивачу інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність; повну, своєчасну та достовірну інформацію про послугу, що є предметом договору; інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у тому числі відповідно до вимог затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Вважає також, що умови кредитного договору є несправедливими, а оскільки банком не було відкрито банківського рахунку для зарахування наданих коштів, то це є також введенням позивача в оману. При цьому, відповідач не мав наміру виконувати договір, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, і договір не є укладеним.

Крім того, оскільки позивач не отримував 02.03.2007 року з операційної каси банку 37500,00 швейцарських франків, тому банк не виконав грошове зобов'язання за кредитним договором і договір слід визнати недійним також на підставі ч.1 ст.1051 ЦК України.

Враховуючи, що недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню, тому просить визнати недійсним і похідний від кредитного договору підписаний сторонами 02.03.2007 року договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 3275.

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про зміну підстав позову (т.3 а.с.1-18). Так, позивач зазначає, що визнано недійсним може бути лише укладений правочин, тобто, який фактично відбувся, а правочин, у якому відсутні встановлені законодавством істотні умови, необхідні для укладення, не є укладеним.

Зазначає, що сторони всупереч вимог чинного законодавства, у тому числі Закону України Про Національний банк України, Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Положення про оформлення та виконання документів на перерахування, зарахування, купівлю та продаж іноземної валюти або банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ №82 від 05.03.2003 року в редакції станом на липень 2008 року, не укладали 02.03.2007 року договір комісії на підставі заяви позивача про здійснення продажу іноземної валюти у сумі 37500,00 швейцарських франків і не встановили порядок договірного списання на підставі частини другої ст.1071 ЦК України.

Вважає також, що сума 37500,00 швейцарських франків підлягала обовязковому фінансовому моніторингу відповідно до вимог Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, а посадові особи ПАТ Укрсиббанк ухиляються від сплати податків та приховують джерела походження іноземної валюти в банку з метою легалізації (відмиванню) доходів у вигляді необлікованих та приховуваних вкладів в іноземній валюті під виглядом платежів за кредитним договором, одержаних злочинним шляхом.

Просить визнати договір споживчого кредиту №0 від 02.03.2007 року та договір іпотеки від 02.03.2007 року саме недійсними.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, заявила про застосування наслідків спливу позовної давності (т.2 а.с.173-174, т.3 а.с.110-111).

Крім того, надала письмові заперечення (т.1 а.с.41-43, т.3 а.с.85-93) та пояснила, що 02.03.2007 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), згідно п.1.1 якого банк надав позивачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 37 500,00 швейцарських франків, що дорівнювало еквіваленту 155 046,67 грн. за курсом НБУ, а позивач в свою чергу взяв на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, визначених цим договором. Підписанням цього договору позивач підтвердив, що всі умови договору йому зрозумілі, він вважає їх справедливими та згоден виконувати умови договору. Про згоду з умовами договору свідчить і те, що з моменту укладення договору позивач належним чином виконував умови кредитного договору та вчасно в повному обсязі сплачував грошові кошти за користування кредитом, не висловлював заперечення, незгоду з умовами кредитного договору або пропозиції щодо внесення змін до нього.

Щодо видачі кредитних коштів, то відповідно до п.1.5 договору видача здійснювалась шляхом безготівкового перерахування банком кредитних коштів у іноземній валюті на поточний рахунок позичальника № 0100. Відповідно до п.7.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року (в редакції на час укладення кредитного договору) на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб - резидентів зараховуються валюта, перерахована як кредит відповідно до договору. Відповідач здійснив перерахування грошових коштів у сумі 37 500,00 швейцарських франків на відкритий у банку рахунок позичальника №0100 шляхом безготівкового перерахування, що підтверджується випискою по рахунку за 02.03.2007 року та меморіальним ордером № 37 від 02.03.2007 року.

Перерахування відповідачем грошових коштів на поточний рахунок позивача є належним виконанням відповідачем зобов'язань за договором. Видача коштів з поточного рахунку не стосується правовідносин, які виникають на підставі кредитного договору, а відноситься до розрахунково-касового обслуговування.

Так, 01.03.2007 року між сторонами був укладений договір банківського рахунку №1025801/756/840/980, згідно умов якого позивачу відкритий рахунок № 0100. Саме на цей поточний рахунок було перераховано кредитні кошти у відповідності до п.1.5 кредитного договору.

Крім того, перед підписанням договору позивачем отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства.

Також пояснила, що згідно п.2.12 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року, з метою забезпечення здійснення операцій відповідно до розподілу обов'язків, своєчасного формування (одержання) первинних документів, відображення інформації про операції в облікових регістрах та виконання процедур контролю банк самостійно встановлює правила документообороту за операціями з урахуванням вимог нормативно-правових актів НБУ та умов договорів між банком і клієнтом. Тобто, банк при здійсненні операційної діяльності, яка пов'язана з розрахунково-касовим обслуговуванням та обігом грошових коштів по рахункам клієнта, зобов'язаний з урахуванням вимог нормативно-правових актів НБУ діяти виключно на підставі договору, який укладено між банком та клієнтом про відкриття та обслуговування розрахункових рахунків, що відповідає також ст.5 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні. При цьому, згідно п.1.5 кредитного договору сторони чітко передбачили, що кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 1000 для подальшого використання за цільовим призначенням.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України №583 від 05.07.2012 року, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Крім того, згідно Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління НБУ №281 від 10.08.2005 року (у редакції на час проведення операції надання кредиту) уповноважені банки мають право здійснювати власні операції за гривні в межах установлених лімітів (нормативних значень) відкритої валютної позиції, у тому числі купувати іноземну валюту без наявності зобовязань у цій валюті. Уповноважені банки мають право здійснювати операції з обміну іноземної валюти за кошти, що їм належить, у тому числі з обміну іноземної валюти без наявності зобовязань в іноземній валюті, що придбавається, у межах установлених лімітів (нормативних значень) відкритої валютної позиції. Власні операції банку з купівлі (продажу, обміну) іноземної валюти (власні операції) це операції, проведені на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями з власної ініціативи банку в межах лімітів відкритої валютної позиції банку.

Тобто, операції на МВРУ можуть здійснюватися шляхом продажу уповноваженим банком іншому субєкту ринку або НБУ, про що є відмітки у стані валютного ринку, а можуть між уповноваженим субєктом та його клієнтом у межах відкритої валютної позиції, тобто, такі операції не провадяться через НБУ, оскільки не потребують торгівлі між субєктами ринку, а операції в межах валютної позиції банку не можуть бути відображені інакше ніж операція на МВРУ.

Підтвердженням того, що 02.03.2007 року банком надавалась заявка на здійснення операцій в межах відкритої валютної позиції щодо швейцарського франка є витяг із ValCli - програми, яка реєструє всі заявки на здійснення операцій субєктами ринку на МВРУ, а не лише ті, які були проведені між субєктами ринку та НБУ. Таким чином, відповідач як уповноважений банк здійснив операцію з купівлі-продажу швейцарських франків позивачеві в межах власної відкритої валютної позиції.

Щодо рахунків, зазначених у меморіальних ордерах та виписці, пояснила, що рахунок з початковими цифрами №2233 - це рахунок, відповідно до якого обліковується заборгованість довгострокових іпотечних кредитів, що надані фізичним особам, тому рахунок № НОМЕР_1 рахунок, відповідно до якого в банку обліковується заборгованість позивача за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 37500 швейцарських франків; рахунок з початковими цифрами №3739 - це транзитний рахунок за іншими розрахунками, тому рахунок № 5 - транзитний рахунок за договором про надання споживчого кредиту; рахунок з початковими цифрами №2620 - це рахунок, відповідно до якого надаються кошти на вимогу фізичних осіб, тому рахунок №0100 - рахунок, відкритий на підставі договору банківського рахунку № 1025801/756/840/980 від 01.03.2007 року, на який відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 02.03.2007 року відбулося зарахування кредитних коштів в розмірі 37 500 швейцарських франків; рахунок з початковими цифрами №2900 - це рахунок, з якого вбачається кредиторська заборгованість за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів банку, тому рахунок № - рахунок, що підтверджує перерахування іноземної валюти на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 для продажу на МВРУ та отримання національної валюти на рахунок після продажу іноземної валюти на МВРУ.

Щодо наявності двох меморіальних ордерів пояснила, що меморіальний ордер № 31 від 02.03.2007 року підтверджує перерахування валюти для продажу на МВРУ у валюті 37 500 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 155 558,03 грн.. Підтвердженням того, що відповідач дійсно виходив для придбання швейцарських франків 02.03.2007 року є витяг інформації з Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку НБУ України по AT УкрСиббанк за 02.03.2007 року.

Тобто, АТ УкрСиббанк - уповноважений банк - на МВРУ здійснив операцію з купівлі-продажу швейцарських франків клієнту - ОСОБА_1 в межах власної відкритої валютної позиції. Меморіальний ордер № НОМЕР_2 від 02.03.2007 року підтверджує надання кредиту згідно угоди №0 від 02.03.2007 року ОСОБА_1 в сумі 37 500 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 155 558,03 грн.. В матеріалах справи є заява, особисто підписана ОСОБА_1, згідно якої він просить видати згідно кредитного договору 37 500 швейцарських франків на поточний рахунок № 0100.

Відповідно до п.5.6 Постанови Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій, тому рух коштів по рахунку №0100 є підтвердження виконаних операцій та виконання умов кредитного договору AT УкрСиббанк в частині надання грошових коштів ОСОБА_1 та сплати ним платежів за користування кредитом.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України Про захист прав споживачів.

Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст.18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є не справедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Згідно положень ч.ч.2, 4, 6 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції на час укладення сторонами кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Встановлено, що 01.03.2007 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №1025801/756/840/980 банківського рахунку, згідно умов якого банк відкрив позивачеві поточні рахунки, у тому числі №0100 (т.1 а.с.44-51).

02.03.2007 року Акціонерно-комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк зобовязується надати позичальникові однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 37 500 швейцарських франків і сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.10.13 кредитного договору підписання цього договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів.

Таким чином, позивач, будучи вільним в укладенні договору, отримав відповідно до вимог п.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів інформаційний лист, був ознайомлений з умовами договору про надання споживчого кредиту та вважав їх справедливими, розумів всі умови договору, правові наслідки його укладення та повністю погоджувався з ними, що засвідчив особистим підписом у момент вчинення правочину.

При цьому, позивач не скористався правом щодо відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти календарних днів, у тому числі у разі якщо втратив намір виконувати договір або взагалі без пояснення причин такого відкликання, не звертався з заявами про надання додаткової інформації або розяснення окремих положень договору.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що оспорюваним договором встановлено умови, з якими позивач не мав можливості ознайомитись перед його підписанням, а також не отримав необхідну інформацію для його свідомого вибору, як не надано й доказів неправомірного впливу банку на його волевиявлення, а також того, що його як споживача було введено в оману, тобто, доказів на підтвердження обставин порушення відповідачем вимог Закону України Про захист прав споживачів.

Щодо тверджень позивача про порушення банком вимог затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в частині відсутності у кредитному договорі графіку платежів, то оспорюваний позивачем правочин укладено до набрання постановою чинності.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається з оспорюваного договору, його укладено у письмовій формі та сторони досягли згоди з усіх встановлених законодавством істотних умов договору, що засвідчено підписами сторін, у тому числі особистим підписом позивача, що ним не оспорюється. При цьому, п.1.5 договору передбачає, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №0100 для подальшого використання.

При цьому, законодавець повязує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст.1046 ЦК України), а кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Тобто, посилання позивача на те, що він не отримував 02.03.2007 року з операційної каси банку 37500,00 швейцарських франків, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей з рахунку стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні (згідно висновків Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-63 цс12, викладених у постанові від 11.07.2012 року).

Щодо заяви представника позивача про фальшивість доказів, а саме виписки за особовим рахунком, меморіального валютного ордеру (т.2 а.с.194-198), копії документу про вилучення для знищення документів (т.3, а.с.67-69) та їх виключення з числа доказів, то згідно ч.2 ст.185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Тобто, просити суд виключити з числа доказів виписку за особовим рахунком, меморіальний валютний ордер і копію документу про вилучення для знищення документів може відповідач, який подав ці документи, а не позивач.

При цьому, дії сторін щодо виконання взятих на себе згідно договору зобовязань, у тому числі відповідність їх дій умовам договору, перерахування та отримання коштів, здійснення платежів тощо, стосуються саме виконання договору, а не його укладення.

Таким чином, оскільки в момент вчинення сторонами оспорюваного правочину були додержані встановлені чинним законодавством вимоги та сторони підписали договір, володіючи необхідним обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій, на підставі вільного волевиявлення, котре відповідало їх внутрішній волі як учасників правочину, тому суд приходить до висновку, що встановлені законом підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 відсутні.

Також встановлено, що 02.03.2007 року сторонами у справі укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, згідно умов якого позивач ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру №4 за адресою: м. Житомир, пров. Вацківський, 20.

Як вбачається з договору іпотеки нею забезпечено в повному обсязі виконання всіх грошових зобовязань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.03.2007 року та договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.03.2007 року.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Оскільки підстави для визнання недійсним основного зобовязання (договору споживчого кредиту №0) відсутні, тому позовна вимога про визнання недійсним договору іпотеки від 02.03.2007 року, яка є похідною, також задоволенню не підлягає.

Крім того, іпотекою забезпечено виконання грошових зобовязань ОСОБА_1 не лише за оспорюваним ним договором №0 від 02.03.2007 року, але й за договором №0 від 02.03.2007 року.

Керуючись ст.ст.203, 204, 215, 216, 627, 638 ЦК України, ст.ст.10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, Законом України Про захист прав споживачів, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко