Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5710/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Міської громадської організації Гаражний кооператив «Світанок»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» (надалі громадська організація або гаражний кооператив). Просив поновити його на посаді голови правління гаражного кооперативу та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював головою правління громадської організації. Рішенням правління гаражного кооперативу від 30 грудня 2015 року №43 його звільнено з посади з 04 січня 2016 року згідно п.4 ст.36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулося без законної правової підстави та з недотриманням порядку, чим порушені його трудові права.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 08 червня 2016 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» з 04 січня 2016 року та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 709,70 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Міська громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок» подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд не взяв до уваги факт присвоєння позивачем грошових коштів, що стало причиною втрати до нього довіри. Дана обставина була виявлена членами правління. Однак, зважаючи на похилий вік та особисте прохання ОСОБА_1 не розголошувати факт порушення ним фінансової дисципліни, було прийнято рішення звільнити його згідно п.4 ст. 36 КЗпП України. Пізніше до наказу про звільнення були внесені виправлення і позивача звільнено згідно п.2 ст.41 КЗпП. Окрім того, позивач пропустив строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений ст.233 КЗпП.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що із змісту редакції протоколу засідання зборів від 30 грудня 2015 року №43, що міститься на аркуші шостому даної справи, вбачається, що правлінням гаражного кооперативу «Світанок» було прийнято рішення достроково звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління з 04 січня 2016 року, як такого, який не виправдав довіру, за п.4 ст.36 КЗпП України, а із змісту редакції протоколу того ж засідання зборів правління відповідного гаражного кооперативу, що міститься на аркуші 74 даної справи, мотивація підстав звільнення розширена грубим порушення фінансової дисципліни позивачем при особистому зборі готівкою членських внесків.

Обидві редакції протоколу засідання зборів правління гаражного кооперативу «Світанок» від 30 грудня 2015 року №43 підписані головою зборів ОСОБА_2С та секретарем Яценко О.К. Справжність копії протоколу на аркуші 6 завірена ОСОБА_2

У апеляційній інстанції під час перегляду справи представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що редакція протоколу, яка міститься на аркуші 74 даної справи, зявилася пізніше.

За таких обставин, протокол засідання правління гаражного кооперативу «Світанок» від 30 грудня 2015 року №43 був переписаний та остання його редакція складалася з порушенням порядку, встановленого законом, а тому редакція протоколу, що міститься на аркушах 72-75 даної справи, не може бути прийнята судом як допустимий доказ.

Пунктом 2 наказу голови правління Міської громадської організації гаражний кооператив «Світанок» від 04 січня 2016 року №1о/с ОСОБА_1 звільнений з посади голови правління «Світанок» з 04 січня 2016 року за ініціативою уповноваженого органу, за п.4 ст.36 КЗпП України (а.с.7). Підстава звільнення: протокол від 30 грудня 2015 року №43 правління гаражного кооперативу.

У протоколі засідання зборів правління гаражного кооперативу «Світанок» від 30 грудня 2015 року №43 невиправдання довіри повязується із невідповідністю позивача займаній посаді: зривом засідання загальних зборів, розпорошенням грошових коштів кооперативу, необдуманими кадровими рішеннями, не інформуванням членів кооперативу про збільшення членських внесків, не володінням питаннями розмежування із суміжними землекористувачами (виступ ОСОБА_3В.), нехтуванням зустрічами із народними депутатами та керівниками політичних партій (виступ ОСОБА_4Л.)(а.с.5-6).

Із даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 04 січня 2016 року та цього ж дня йому була видана трудова книжка з підставою звільнення - п.4 ст.36 КЗпП України (а.с.32).

Однак до апеляційної скарги приєднано наказ голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» від 06 січня 2016 року №2о/с про внесення змін до наказу від 04 січня 2016 року №1 щодо визначення спеціальної норми підстави звільнення та викладено зміст наказу в такій редакції: «2. ОСОБА_1 звільнити з посади голови правління «Світанок» з 04 січня 2016 року за ініціативою уповноваженого органу, як такого що втратив довіря до нього з боку уповноваженого органу (п.2 ст.41 КЗпП України)». Окрім цього даним наказом передбачено внести зміни до трудової книжки, зробивши відповідні виправлення, та визначено, що запис у трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.4 ст.36 КЗпП України, втратив чинність.

У матеріалах справи відсутні докази того, що копія наказу від 06 січня 2016 року ОСОБА_1 вручена (а.с.55).Так, докази того, що ОСОБА_1 отримав лист гаражного кооперативу від 06 січня 2016 року №Д-1 з копією наказу від 06 січня 2016 року №2 о/с, який направлявся простою кореспонденцією цього ж дня, відсутні (а.с.77-78).

Правовим документом, що регулює діяльність кооперативу, є його Статут (ст.8 Закону України «Про кооперацію»).

Порядок обрання керівних органів кооперативу, порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

Відповідно до п.8.11 Статуту Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», затвердженого рішенням загальних зборів членів від 26 січня 2000 року та зареєстрованого рішенням виконкому Житомирської міської ради від 23 березня 2000 року №170, керівництво поточною діяльністю кооперативу здійснює його Правління у складі не менше пяти осіб.

Правління кооперативу зі свого складу обирає посадових осіб: голову правління і його заступника (п.8.16 Статуту Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок»).

Відповідно до чинного законодавства причина звільнення повинна провадитися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

У проколі від 30 грудня 2015 року №43 орган, що уповноважений за Статутом приймати рішення про звільнення голови правління гаражного кооперативу, а саме - правління кооперативу, прийняло рішення про звільнення позивача за п.4 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до змісту пункту 4 ч.1ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

У протоколі засідання зборів правління гаражного кооперативу від 30 грудня 2015 року не конкретизовано правову підставу за якою звільнявся позивач з ініціативи уповноваженого органу. Правова підстава звільнення не була конкретизована й у наказі від 04 січня 2016 року №1 о/с. Причина звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства зявилася лише у наказі голови правління кооперативу від 06 січня 2016 року №2 о/с п.2 ст.41 КЗпП України, але Правління, тобто орган, що уповноважений звільняти голову правління, такого правового формулювання підстав звільнення позивача не зазначало, хоча однією із підстав наказу від 06 січня 2016 року вказано саме протокол засідання правління від 30 грудня 2015 року №43. Голова правління не уповноважений самостійно визначати правові підстави для звільнення голови правління. Це компетенція лише Правління, а тому, видаючи наказ від 06 січня 2016 року №2 о/с, голова кооперативу перевищив свої повноваження, надані йому Статутом організації.

Відповідно до п.2 ч.1ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи уповноваженого органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії діють підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

У п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) розяснено, що звільнення з підстав втрати довіря (п.2 ст.41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.д.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановлені у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою.

Із акту від 11 грудня 2015 року, складеного за підписами членів правління ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 у грудні 2015 року отримав членські внески готівкою від чотирьох членів кооперативу на суму 972 грн., які по бухгалтерському обліку не провів та в касу кооперативу не вніс (а.с.80).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснив, що членські внески приймали бухгалтер, він та охоронник. Голови правління, що працювали до нього, також приймали членські внески. Запевнив, що всі кошти він передавав бухгалтеру та категорично заперечив будь-яке їх присвоєння.

Відповідно до п.8.20 Статуту міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» здійснення контролю за фінансово-господарською діяльністю правління кооперативу покладено на ревізійну комісію.

З метою перевірки обставин, викладених у акті від 11 грудня 2015 року, ревізійною комісію процесуального документа не напрацьовано, тобто обставина щодо присвоєння позивачем членських внесків уповноваженим органом не перевірена, а відтак не доведена.

Звернення до правоохоронних органів з приводу присвоєння ОСОБА_1 грошових коштів під виглядом прийому членських внесків зявилося після ухвалення рішення у справі та й правовий аналіз п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявність обвинувального вироку суду як обовязкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою.

Доводи апеляційної скарги щодо законності звільнення позивача спростовуються вищевикладеним, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач необґрунтовано звільнив позивача з посади голови правління у звязку із втратою довіря, оскільки належними та допустимими доказами не доведено, що позивач умисно або необережно вчинив присвоєння членських внесків, тобто вчинив дії, які б давали уповноваженому органу підстави для втрати до нього довіря. Не дотримано також процедури звільнення.

Позивач звернувся до суду за захистом порушених прав 14 квітня 2016 року.

Як наголошувалося вище наказ від 06 січня 2016 року №2 о/с ОСОБА_1 не було вручено, а та обставина, що він отримав трудову книжку 04 січня 2016 року не свідчить про початок перебігу місячного строку позовної давності відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, приймаючи до уваги ту обставину, що правова підстава звільнення його з займаної посади згодом була змінена з п. 4 ст.36 КЗпП України на п.2 ст.41 КЗпП України і йому про це не було відомо.

Строк звернення до суду за захистом порушеного права позивачем не пропущено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду виключає із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок про наслідки пропуску строку звернення до суду.

Обґрунтовано поновивши позивача на роботі, суд першої інстанції одночасно припустився помилки щодо дати такого поновлення.

Так, позивач звільнений з 04 січня 2016 року. Днем звільнення вважається останній день роботи, а тому позивача слід поновити з наступного дня, тобто з 05 січня 2016 року, оскільки 04 січня 2016 року позивач ще перебував на роботі.

При винесенні рішення про поновлення на роботі суд першої інстанції законно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до положень ст.235 КЗпП України, але помилився у його підрахунку, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами).

Так, із змісту довідки відповідача від 14 квітня 2016 року вбачається, що середньоденний заробіток позивача до звільнення становив 154,075 грн. (3 389,65 х 2 : 44 роб.дн. = 154,075 грн.).

Нарахування виплат проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів з 05 січня 2016 року до 08 червня 2016 року (дня ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення позивача на роботі): 154,075 грн. х 107 роб.дн. = 16 486,03 грн.

Відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції: в абзаці другому резолютивної частини - дату поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді з 04 січня 2016 року на 05 січня 2016 року та в абзаці третьому резолютивної частини - суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення, з 11 709 грн. 70 коп. на 16 486 грн. 03 коп.

На виконання вимог ст.367 ЦПК України апеляційний суд доповнює резолютивну частину рішення суду першої інстанції абзацом щодо негайного його виконання в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку в межах суми місячного платежу в розмірі 3 389 грн. 65 коп. та у відповідності до розяснень, наданих судам у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», застерігає окремим абзацом, що суми до стягнення на користь позивача визначені без утримання прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів. У решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок про наслідки пропуску строку звернення до суду.

Змінити в резолютивній частині рішення: в абзаці другому - дату поновлення ОСОБА_1 на посаді голови правління Міської організації «Гаражний кооператив «Світанок» з «04 січня 2016 року» на «05 січня 2016 року» та в абзаці третьому - суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення, з «11 709 грн. 70 коп.» на «16 486 грн. 03 коп.».

Доповнити резолютивну частину рішення після абзацу третього абзацами наступного змісту:

«Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми місячного платежу в розмірі 3 389 грн. 65 коп. підлягає до негайного виконання».

«Суд визначає суми до стягнення на користь позивача без утримання прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів».

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: