Справа № 381/4566/15-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/4607/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 13.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 26/150 частин будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований по пров. Менжинського, 22 в м. Фастів Київської області, що належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Фастівського міського суду від 01 грудня 1989 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 14 років ОСОБА_2 разом зі своєю сім'єю проживає у житловому будинку по пров. Менжинського, 22 в м. Фастів, одноосібно та безперешкодно володіє та користується ним та господарськими спорудами, утримує їх в належному стані. Позивач за власні кошти з метою забезпечення комфорту проживання проводить необхідні ремонтні роботи, зробила в будинку прибудови, несе витрати на його утримання, сплачує комунальні платежі та податки, обробляє присадибну земельну ділянку. Такими чином, ОСОБА_2 та її сім'я є добросовісними володільцями спірними частинами будинку, безперервно та відкрито володіють ними. Крім позивача власниками 26/150 частини вказаного будинку є відповідачі, які фактично відмовилися від належних їм часток, отримавши від позивача грошову компенсацію.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд не встановив в чому полягає недобросовісність позивача щодо володіння житловим будинком. Суд не взяв до уваги розяснення, яке надане в інформаційному листі ВССУ від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Позивач зазначає, що вона не протизаконно, а в результаті правомірних дій вступила у володіння чужим майном, оскільки відповідачі до своєї власності не мали жодного інтересу, не претендували на це майно і по суті фактично відмовилися від нього, отримавши від позивача компенсацію.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить 13/50 частин житлового будинку (по 13/150 кожній), розташованого по пров. Менжинського, 22 у м. Фастів Київської області, що підтверджується рішенням Фастівського міського народного суду Київської області від 01 грудня 1989 року.

На підставі вищевказаного рішення право власності на 37/50 частин вказаного будинку було визнано за ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 грудня 1996 року після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_6 успадкувала 37/50 частин житлового будинку по провул. Менжинського, 22 в м. Фастів Київської області.

ОСОБА_2 є власником 62/75 часток спірного будинку, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками по 13/150 часток кожна вказаного ж будинку, що підтверджується довідкою Фастівського бюро технічної інвентаризації.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні частини обєкту нерухомості належать на праві власності відповідачам, що в свою чергу свідчить про відсутність у позивача ознак добросовісного володіння частинами будинку, які є необхідними для набуття особою права власності на об'єкт нерухомості за ст. 344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутті правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до вимог ст. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідачі є співвласниками житлового будинку та кожен з них має право на володіння, користування та розпорядження належними їм частками. Визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок за набувальною давністю фактично позбавить відповідачів права власності на належні їм частки у житловому будинку.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю ОСОБА_7 зазначає, що відповідачі фактично відмовилися від належних їм часток у житловому будинку. Однак, з наданих відповідачами пояснень вбачається, що вони заперечують проти визнання за позивачем права власності на житловий будинок в порядку ст. 344 ЦК України, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Доводи ОСОБА_2 щодо правомірності користування нею житловим будинком не заслуговують на увагу, оскільки будь-які договори щодо вказаного нерухомого майна між нею та відповідачами не укладалися та останні є співвласниками 26/150 частини житлового будинку.

Отже, суд першої інстанції належним чином дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_8