АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 759/967/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9511/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

22 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхов В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Аршакян Р.Т.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

Надано ОСОБА_4 або її офіційному представникові без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення неповнолітньої ОСОБА_5 для відпочинку та оздоровлення в літній час (червень, липень, серпень) 2016 року до тимчасово окупованої території України АРК Крим, Білорусії та Російської Федерації.

Надано дозвіл на виготовлення закордонного паспорту дитини ОСОБА_5 без згоди батька ОСОБА_3.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у січні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що в період з 2006 по 2011 рік вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5

У вересні 2011 року шлюб було розірвано, дитина залишилася проживати з матір'ю. Зазначила, що відповідач дитиною не цікавиться, заборгованість по аліментам була ним погашена тільки під загрозою притягнення до кримінальної відповідальності.

З 2011 року до 2015 року донька щорічно перебувала на оздоровленні на Південному березі Криму від 3 до 7 календарних місяців, так як мати позивача має в районі Великої Ялти власне житло та надала їй право вільно ним користуватися.

В 2015 році її представник та адвокат особисто звертались до ОСОБА_3 з проханням надати дозвіл на отримання дитиною документів для виїзду для оздоровлення в АРК Крим та дозволу на виїзд, але до цього часу він такого дозволу не надавав.

У зв'язку із викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд надати їй дозвіл або її офіційному представникові без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 на тимчасове багаторазове вивезення неповнолітньої ОСОБА_5 для відпочинку та оздоровлення в літній час (червень, липень, серпень) до тимчасово окупованої території України АРК Крим, Білорусії та Російської Федерації до досягнення дитиною повноліття, тобто до 2026 року, надати дозвіл на виготовлення закордонного паспорту дитини без згоди батька.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 4 листопада 2006 року, який рішенням Шевченківського райсуду м. Києва від 14 вересня 2011 року розірваний.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5, яка проживає з матір'ю.

Згідно медичної довідки, дитина сторін знаходиться під наглядом в дитячій поліклініці Подільського району і відповідно потребує щорічного оздоровлення, перш за все на Південному березі Криму.

Згідно ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За ч.2 ст 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За положенням ч.1 ст 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини.

Частиною 2 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини та необхідності щорічного оздоровлення, а відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 будь-яким чином перешкоджав виготовленню закордонного паспорту дитині - ОСОБА_5

Згідно заяви на отримання закордонного паспорту дитині на виїзд за кордон, ОСОБА_3 просив відповідні компетентні органи відповідного підрозділу державної міграційної служби України видати закордонний паспорт ОСОБА_5

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач надавав ОСОБА_4 згоду на тимчасові виїзди малолітньої ОСОБА_5 за кордон України до Автономної Республіки Крим на строк з 15 березня 2016 року по 1 червня 2016 року включно (заява за реєстровим номером 309, отримана адресатом 13 квітня 2016 року), згоду на тимчасові виїзди малолітньої ОСОБА_5 за кордон України до Автономної Республіки Крим, Республіки Білорусії та Російської Федерації на строк з 20 червня 2016 року по 20 серпня 2016 року включно (заява за реєстровим номером 573, отримана адресатом 25 травня 2016 року).

Зазначені дії свідчать про те, що відповідач жодним чином не перешкоджає виїзду за кордон його малолітній дитині та не порушує цивільних прав ОСОБА_4

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді