Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 431/3119/16-ц
Провадження № 22ц/782/678/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» вересня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого Лозко Ю.П.,

Суддів: Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.

За участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 нарішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення попередньої оплати товару, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 25 000 гривень за попередню оплату товару, в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 гривень та проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 23.07.2013 року по день вирішення справи в суді.

В обґрунтування даного позову ОСОБА_2 зазначив, що 23 травня 2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 зобовязався передати йому у власність ковані металеві вироби, доставити та встановити їх, а він (позивач) зобовязувався здійснити попередню оплату в розмірі 75% від вартості замовлення, прийняти товар та оплатити після встановлення виробів ще 25% вартості, що підтверджується замовленням № 11 від 23.05.2013 року. Згідно умов договору відповідач зобовязався доставити та установити в строк до 23.07.2013 року ковані металеві прозорі ворота в кількості 1 шт. вартістю 8600 гривень, вставку паркана в кількості 1 шт. вартістю 7600 гривень, решітки на вікна в кількості 7 шт. вартістю 5100 гривень, перила для ганку в кількості 2 шт. вартістю 3465 гривень, паркан в кількості 8 секцій вартістю 8360 гривень. Загальна вартість заказу становила 33 000 гривень. У звязку з відсутністю необхідного виду паркану в кількості 8 секцій сторони на початку червня 2013 року досягли домовленості про те, що ця частина замовлення скасовується, що підтверджується підписом позивача та викресленням рядку в замовленні напроти номеру 4 найменування виробу. На виконання вказаного договору позивач здійснив оплату вартості товару в сумі 25 000 гривень, проте, відповідач в свою чергу у встановлений договором строк не виконав свої зобов`язання та ухиляється від їх виконання.

Також позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, оскільки він був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, з метою відновлення свого права був змушений звертатися до правоохоронних органів, інспекції з питань захисту прав споживачів та до судових інстанцій.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення попередньої оплати товару, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, і тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 23 травня 2013 року відповідач ОСОБА_3, який є фізичною особою - підприємцем, зобовязався перед позивачем виготовити за замовленням останнього певні роботи, про що свідчить замовлення №11 (а.с.6), зі змісту якого вбачається, що позивач ОСОБА_4 зробив замовлення ФОП ОСОБА_3 виготовити наступні вироби: ворота прозорі в кількості 1 шт. вартістю 8600 гривень; вставку паркану в кількості 1 шт. вартістю 7600 гривень, решітки на вікна в кількості 7 шт. вартістю 5100 гривень, перила в кількості 2 шт. вартістю 3465 гривень, вставки паркану в кількості 8 шт. вартістю 8360 гривень. Загальна вартість замовлення склала 33 000 гривень.

Отже, між сторонами було укладено договір побутового підряду, про що свідчить вказане вище замовлення №11 від 23 травня 2013 року.

Положення ст.867 ЦК України передбачають, що підрядник не має права нав'язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. У разі порушення цієї вимоги замовник має право відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг.

У змісті вказаного замовлення містяться також і інші пункти додаткових робіт та послуг а саме: виїзд на заміри та розробка дизайну; доставка; встановлення, проте не були погоджені і заповнені сторонами договору.

У ст.873 ЦК України вказано, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Вказане замовлення також містить відмітку щодо одержання відповідачем ОСОБА_3 від позивача ОСОБА_2 75 % вартості замовлення у сумі 25 000 гривень. Строк виконання замовлення сторонами визначено 23 липня 2013 року.

Відповідно до ст.874 ЦК України у разі нез'явлення замовника за одержанням виконаної роботи або іншого ухилення замовника від її прийняття підрядник має право письмово попередивши замовника, зі спливом двох місяців від дня такого попередження продати предмет договору побутового підряду за розумну ціну, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести у депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім'я замовника. Підрядник має право у випадках, визначених ч.1, замість продажу предмета договору побутового підряду притримати його або вимагати відшкодування.

29 серпня 2013 року відповідачем ОСОБА_3 на адресу позивача ОСОБА_2 було направлено попередження, зі змісту якого вбачається, що станом на 14 липня 2013 року замовлення від 23.05.2013 року було виготовлено, та запропоновано позивачу зявитися за одержанням виконаної роботи за адресою: вул.Горького, б.58, с.Половинкине, Старобільського району Луганської області. Також зазначено, що у разі ухилення від одержання та прийняття виконаної роботи, відповідач залишає за собою право продати предмет договору побутового підряду або вимагати відшкодування (а. с. 17).

Отже, відповідач ФОП ОСОБА_3 у строк, тобто до 23 липня 2013 року, виконав своє зобов`язання по виготовленню вищевказаних виробів та повідомив про це замовника. Тобто виконав взяте на себе зобовязання за договором підряду від 23 травня 2013 року.

Про виконання ФОП ОСОБА_3 певних робіт по виготовленню вищевказаних виробів також свідчить постанова про закриття кримінального провадження від 01 березня 2014 року, винесена слідчим СВ Марківського РВ ГУМВ України у Луганській області ОСОБА_5, зі змісту якої вбачається, що факт невиконання ОСОБА_3 своїх зобовязань перед замовником не знайшов свого обєктивного підтвердження, так як виконавець сумлінно виконав роботи по виготовленню металевих виробів, що підтверджено оглядом місця події, проведеного 09.10.2013 року та додатковим оглядом 12.12.2013 року, в ході яких оглянуто металеві вироби, які відповідають зазначеним в специфікації замовлення №11 від 23.05.2013 року.( а. с. 78).

Актом перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів Інспекції з питань захисту прав споживачів №000669/669 від 22.10.2013 року, встановлено, що будь-яких порушень законодавства про захист прав споживачів ФОП ОСОБА_3 не виявлено. ( а.с. 89-92). Даний акт було оскаржено ОСОБА_2 до Луганського окружного адміністративного суду, та за результатами розгляду вимог постановою суду від 23.12.2013 року у задоволенні позову було відмовлено. Дана постанова Луганського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 року ОСОБА_2 була оскаржена в апеляційному порядку, однак ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 року апеляційна скарга залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються положеннями ст.ст. 11,509,865-867,873,874 ЦК України, оскільки між сторонами виник спір з приводу зобовязань повязаних з виконанням певних робіт і дані обставини знайшли своє обєктивне підтвердження з досліджених судом доказів, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення грошових коштів, відсотків за користування коштами відсутні.

Згідно п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженнямздоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пункт 5 вказаної Постанови: відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди,протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позову про захист прав споживачів, крім того, позивачем не надано доказів спричинення йому шкоди немайнового характеру з боку відповідача або з вини останнього, то судом було зроблено правильний висновок і про відмову в цій частині позову.

Довід апеляційної скарги про те, що судом не вірно надано правову оцінку правовідносинам, які склались між сторонами, а саме те, що замовлення № 11 від 23.05.2013 року є договором купівлі-продажу, а не договором побутового підряду, не заслуговують на увагу, оскільки в самому тексті замовлення, підписаного позивачем, сторонами є виконавець, що здійснює підприємницьку діяльність, та замовник. Крім того, предметом даного договору є виконання робіт, надання послуг - виготовлення металевих виробів.

Як є помилковим і довід апеляційної скарги про те, що істотною умовою договору купівлі - продажу є оплата, а оскільки вона була частково здійснена позивачем у розмірі 75 %, то укладений договір є саме купівля-продаж, а не договір підряду. Статтею 873 ЦК України визначено, що оплата за договором підряду може бути здійснена як у вигляді авансу, тобто до повного виконання зобов`язання, так і при повному виконанні робіт.

Стосовно доводів невиконання відповідачем вимог ч.1 ст. 874 ЦК України, судова колегія зауважує, що положення цієї норми передбачає право підрядника, а не його беззаперечний обовязок, щодо здійснення певних дій.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду по оцінці доказів, але колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 212 ЦПК України, як не встановлено і неправильного застосування судом норм процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 313 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення попередньої оплати товару, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: