ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що у період з 15 травня 2013 року по 30 жовтня 2013 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем.

Згідно із наказом тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України) від 30 жовтня 2013 року № 219-к ОСОБА_3 звільнена із посади головного бухгалтера ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за власним бажанням відповідно до положень ст. 38 КЗпП України.

15 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила у зв'язку із звільненням з 15 жовтня 2013 року направити її трудову книжку поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що трудова книжка не була направлена позивачу з вини відповідача, просила стягнути із ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 81 082 грн 62 коп.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року скасовано в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення на її користь із ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 81 082 грн 62 коп. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 04 листопада 2013 року по 30 червня 2014 року та судового збору у розмірі 810 грн 83 коп., ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у порушення ст. ст. 47, 235 КЗпП України в день звільнення не видав ОСОБА_3 трудову книжку та не направив її поштовим відправленням за адресою, зазначеною позивачем у заяві, а тому з підприємства має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 04 листопада 2013 року по 30 червня 2014 року, тобто з врахуванням часу, необхідного для відправлення трудової книжки поштою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що вина відповідача у затримці видачі ОСОБА_3 трудової книжки відсутня, так як на час звільнення позивача з роботи трудова книжка була направлена старшому слідчому органів внутрішніх справ Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України для вчинення процесуальних дій в межах кримінального провадження у порядку ст. 93 КПК України.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судами встановлено, що в період з 15 травня 2013 року по 30 жовтня 2013 року ОСОБА_3 працювала на посаді головного бухгалтера ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно із наказом тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 30 жовтня 2013 року № 219-к ОСОБА_3 звільнена із займаної посади за власним бажанням відповідно до норм ст. 38 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

15 жовтня 2013 року позивач звернулась до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України із заявою, в якій, посилаючись на відсутність на робочому місці в день звільнення, просила направити трудову книжку поштовим відправленням на адресу: АДРЕСА_1.

Згідно з листом ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 08 листопада 2013 року № 01-15/4482 трудова книжка ОСОБА_3 направлена на адресу старшого слідчого органів внутрішніх справ Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України Шевціва В.М. на його вимогу, викладену у листі від 23 жовтня 2013 року № 13/9/1-8384д.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п - п. 2 п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних.

Частиною 1 статті 132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та змінюючи його в частині, шляхом відмови у позові, апеляційний суд не встановив усіх фактичних обставин справи, невірно визначив характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, не звернув уваги на те, що позивач у зв'язку із відсутністю на робочому місці у день звільнення, просила відповідача направити трудову книжку поштовим відправленням рекомендованим листом, проте відповідач у порушення вимог чинного законодавства трудову книжку ОСОБА_3 за адресою, вказаною нею у заяві, не направив, оскільки трудова книжка була направлена на адресу старшого слідчого органів внутрішніх справ Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України для вчинення процесуальних дій в межах кримінального провадження, суд не встановив, на якій правовій підставі оригінал трудової книжки було направлено на адресу слідчих органів, не з'ясував наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки, дійшов передчасного висновку про відмову в позові.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення не може вважатись законними і обґрунтованими та підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді:В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко