Справа № 755/2750/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду від 14 січня 2016 року по справі № 1907/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду від 14 січня 2016 року по справі № 1907/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивована тим, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а тому третейський суд не мав права її розглядати.

В судовому засіданні представник заявника, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в судовому засіданні проти заявлених вимог заявника заперечував, посилаючись на надані ним письмові заперечення на заяву про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року по справі № 1907/15, що містяться у матеріалах справи.

Заінтересована особа ОСОБА_2, заяву ОСОБА_1 підтримала, просила суд її задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи, врахувавши письмові заперечення відповідача, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просить скасувати рішення третейського суду від 14 січня 2016 року з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки він є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Судом встановлено, що Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року по справі № 1907/15 у складі третейського суді Волошиновича О.П. по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість в розмірі 48921,92 доларів США та 11128,58 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, зокрема з підстав, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Як убачається з матеріалів справи, 20.05.2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" було укладено кредитний договір № 014-2008-1521 відповідно до якого банк надав позивачу кредит (грошові кошти) в розмірі 47 210,00 доларів США, а позивач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 10.05.2038 року згідно з Графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45 процентів річних, за користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 37,35 %.

Також 04.06.2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено договір поруки, відповідно якого поручитель відповідає перед кредитором за порушенням зобов'язання боржника.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди.

Пункт 7.1. додаткової угоди до кредитного договору № 014-2008-1521, п. 5.4. договору поруки б/н від 04.06.2014 року, що укладені між сторонами спору, містять третейське застереження, яке за своїм змістом являється третейською угодою, в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

Вказане підтверджується в рішенні Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року по справі № 1907/15.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року, який набрав чинності 12.03.2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, цивільно-правові відносини, що виникли між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 на підставі Кредитного договору № 014-2008-1521 від 20.05.2008 року в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий кредит і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даним договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-64цс15 та постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу № 1907/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вийшов за межі своє компетенції та розглянув справу не підвідомчу третейському суду щодо вимог боржника ОСОБА_1.

ПАТ «Універсал Банк» вказує, що відносно поручительства не можуть бути застосовані положення про захист прав споживачів, оскільки це є самостійним зобов'язанням, предмет якого не охоплюється Законом України «Про захист прав споживачів».

Слід звернути увагу, що між сторонами по справі в рішенні третейського суду виникли договірні відносини, між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1, який виступає в якості позичальника при укладенні кредитного договору № 014-2008-1521 від 20.05.2008 року та між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2, яка виступає в якості поручителя при укладенні 04.06.2014 року договору поруки.

Однак, зі змісту кредитного договору № 014-2008-1521 від 20.05.2008 року - ПАТ «Універсал Банк» з одного боку, та ОСОБА_1 з другої сторони, ОСОБА_2 з третьої сторони, а разом іменовані «Сторони» уклали вказаний договір.

Зміст Рішення третейського суду від 14 січня 2016 року по справі № 1907/15 у вступній частині також зазначає трьох сторін по справі: ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_2, в якості поручителя, та вказує, що пункт 7.1. додаткової угоди до кредитного договору № 014-2008-1521 та п. 5.4. договору поруки б/н від 04.06.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_2, в якості поручителя, містить третейське застереження.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Однак, окремого самостійного договору поруки між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_2, в якості поручителя, яке б не зачіпало права та обов'язки боржника ОСОБА_1 не має.

Так, рішенням третейського суду визначена солідарна відповідальність позичальника і поручителя. Відтак, наявність або відсутність цивільної відповідальності боржника має вплив на відповідальність поручителя за цим же рішенням.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Провівши системний аналіз вищевикладеного, розглянувши правові позиції по спірним правовідносинах, які не мають однозначного тлумачення, проте суд приходить до висновку, що предметом розгляду є кредитний договір, на підставі якого укладено договір поруки, ці договора є взаємопов'язаними, а тому статус сторін - відповідачів по справі також є однаковим, при цьому право позивача звернутися до одного чи іншого боржника не розділяє статус сторін, це лише одне з прав позивача для свого захисту, оскільки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, зобов'язані є солідарними, а тому висловлена позиція банку щодо вимог до поручителя звужує обов'язок боржника, в той час як до поручитель ні, що протирічить вимогам законності, розумності та засад рівності сторін по справі, звідси, на правовідносини, що виникають між сторонами по справі поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», яка розповсюджується як до боржника так і до майнового поручителя, як сторін по справі що мають рівні права та обов'язки.

Таким чином, на дату укладення кредитного договору, який містить третейське застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) і третейське застереження, яке міститься у цьому договорі було укладено в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», а отже справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на положення ст. 51 Закону України «Про третейські суди», якою визначені підстави для скасування рішень третейського суду, перелік яких є вичерпним, включає можливості скасування рішення третейського суду з підстав якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від від 14 січня 2016 року по справі № 1907/15 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Відповідно до Закону України „Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Із заяви про скасування рішення третейського суду - фізичною особою - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на 01.01.2015 року становить 243,60 грн.

Враховуючи правила процесуального розподілу судових витрат між сторонами під час ухвалення рішення суду, виходячи з того, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволено, суд в порядку до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України присуджує з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу заяви до суду в розмірі 275,60 грн., що передбачено Законом України „Про судовий збір".

Керуючись Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України „Про судовий збір", ст.ст. 553, 554 ЦК України, ст. ст. 72, 73, 79, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року у справі № 1907/15 - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року у справі № 1907/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя