У Х В А Л А

15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення оплати (компенсації) за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за роботу у вихідні дні в сумі 1938 грн 28 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з лютого 2009 року по лютий 2015 року в сумі 1087 грн 53 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 4 червня 2015 року в сумі 255071 грн 66 коп., всього - 258097 грн 67 коп., які визначені судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У заяві ПАТ «КБ«Надра» порушується питання про скасування Шевченківського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року та ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 72 КЗпП України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема, статті 72 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ПАТ «КБ «Надра» посилається на постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_5 залучено до виконання робіт, передбачених розпорядженням №549 від 25 грудня 2008 року та письмовим розпорядженням №3 від 6 січня 2009 року « Про впровадження нового продукту на площадках продажу». Згідно яких ОСОБА_5 направлено у відрядження до Харківського регіонального управляння ВАТ КБ «Надра» з 27 грудня по 30 грудня 2008 року та з 12 січня по 28 січня 2009 року для прийняття участі у семінарі. На належний ОСОБА_5 картковий рахунок, згідно звіту про операції на поточному (картковому) рахунку, 26 грудня 2008 року відповідачем ПАТ «КБ «Надра», було зараховано 2730 грн, 6 січня 2009 року - 145 грн 91 коп. та 9 січня 2009 року - 9000 грн з цільовим призначенням «кошти на відрядження». 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24, 25 січня 2009 року припадали на вихідні дні. Згідно наказу №79-п від 13 лютого 2009 року ОСОБА_5 звільнено з роботи за власним бажанням. Відповідачем ПАТ «КБ «Надра» не здійснено оплати роботи ОСОБА_5 у вихідні дні в подвійному розмірі, інший день відпочинку їй не було надано та компенсацію при звільнені не виплачено, чим порушено права ОСОБА_5

Згідно правового висновку зробленого Верховним Судом України у постановах від 14 вересня 2016 року № 6-1437ц16, 6-1438ц16, 6-1442ц16. В разі невиплати працівникові компенсації за роботу у вихідний день у грошовій формі в подвійному розмірі, або не надання іншого дня відпочинку, та невиплати звільненому працівникові з вини власника або уповноваженого ним органу зазначеної грошової компенсації роботи за вихідний день, з роботодавця підлягають стягненню: компенсація за роботу у вихідні дні, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання заявника на рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року, як на приклад неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, не може бути взяте до уваги, оскільки вказане судове рішення винесено в порядок апеляційного, а не касаційного провадження.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, що надана заявником як приклад, суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що відсутні докази направлення позивачки у відрядження, а зі змісту про операції на поточному рахунку позивачки не вбачається, за яке відрядження перераховувались кошти.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, що надана заявником як приклад, встановлено відсутність неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права та відмовлено в задоволенні заяви, проте не було викладено висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення оплати (компенсації) за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, за заявою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук В.М. Сімоненко