У Х В А Л А

29 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву виробничо-комерційної фірми «Рута» про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Рута», виробничо-комерційної фірми «Рута», третя особа - центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району Київської області при управлінні Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, про визнання договорів відчуження транспортних засобів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів,

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними договори, укладені 12 червня 2014 року між ДП «Рута» та виробничо-комерційною фірмою «Рута» щодо продажу автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_3. Застосовано наслідки недійсності правочинів та визнано за ДП «Рута» право власності на указані автомобілі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року касаційну скаргу виробничо-комерційної фірми «Рута» відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві виробничо-комерційна фірма «Рута» просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 203, 215, 216 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що укладанням спірних договорів між відповідачами порушено право позивача, ОСОБА_4, оскільки відчуженими за цими договорами об'єктами, автомобілями, було забезпечено її позов в іншій справі, щодо якого у подальшому ухвалено рішення суду про стягнення з ДП «Рута» на її користь грошових коштів. Окрім того, відповідачами укладено договори купівлі-продажу автомобілів на підставі довідок-рахунків й здійснено перереєстрацію автомобілів з ДП «Рута» на виробничо-комерційну фірму «Рута».

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 25 квітня 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що позивач не був стороною правочинів, які суд визнав недійсними, та не мав право на майно відповідача ОСОБА_3, яке не знаходилося ні в заставі, ні в іпотеці позивача. На момент продажу нерухомого майна власницею ОСОБА_3 на це майно під заставою та забороною не перебувало. Позивачем не надано доказів того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено фіктивні правочини, які вчинено без наміру створення правових наслідків;

- від 25 лютого 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що позивач не довів своє право власності на спірне приміщення, яке було предметом міни між відповідачами, тобто передачі до його статутного капіталу у 200 році. При цьому доведення вказаної обставини було процесуальним обов'язком позивача відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Рута», виробничо-комерційної фірми «Рута», третя особа - центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району Київської області при управлінні Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, про визнання договорів відчуження транспортних засобів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів за заявою виробничо-комерційної фірми «Рута» про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема