Справа № 127/5312/16-ц
Провадження №2-о/127/188/16
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

"21" березня 2016 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулись до Вінницького міського суду Вінницької області суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказуючи Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниця як зацікавлену особу.

Зазначена заява не відповідає вимогам, встановленим нормами ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху з метою усунення недоліків.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати зокрема і загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим нормами ЦПК.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Подаючи зазначену заяву, заявниця ОСОБА_1 вказує на те, що має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих ветеранів війни, про що свідчить копія відповідного посвідчення, та з посиланням на положення п. 19 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого особам, на яких поширюється чинність цього Закону надаються пільги, зокрема і зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства, заявниця зазначає, що вона звільнена від сплати державного мита за подання заяви до суду.

Слід звернути увагу, що вказана норма регулює питання пільг відповідно до податкового та митного законодавства. Натомість, закон, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір». Відповідно до вказаного закону, за подання до суду заяви, громадяни України за її подання сплачують саме судовий збір, а не державне мито. Наразі вказаний закон не визначає пільг щодо сплату судового збору такій категорії громадян, а тому суд приходить до висновку, що заявниця не є особою, яка звільнена від сплати судового збору за подання до суду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичні особи сплачують ставку судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 01 січня 2016 року становить 1378,00 грн.

За наведено, до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення (справа окремого провадження), заявницею не додано документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (275,6 грн.). Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: УДКСУ у м. Вінниці, 22030101; код ЄДРПОУ банку: 38054707; банк: ГУ ДКСУ у Вінницькій області; МФО: 802015; рахунок: 0002.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця, відповідно до вимог ст. 258 ЦПК України, вказує мету встановлення такого факту, а саме призначення щомісячної компенсації по втраті годувальника відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячна компенсація у разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні. Право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні. Члени сім'ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.ст. 1, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Непрацездатними членами сім'ї вважаються зокрема і чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Подана заява та документи додані до неї не містять обставин, які свідчать про те, що заявниця на момент смерті ОСОБА_2 була непрацездатною особою, зокрема інвалідом, або особою, яка досягла пенсійного віку. Не містить заява і зазначення доказів про такі обставини або наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Так ч. 1 ст. 257 ЦПК України встановлені особливості розгляду заяв про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема щодо підсудності такої категорії заяв, а саме: заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Вказуючи про те, що заявниця проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, подана заява та документи додані до неї не містять зазначення доказів про те, що заявниця ОСОБА_1 проживає в межах територіальної підсудності на яку розповсюджується юрисдикція Вінницького міського суду Вінницької області, адже заява подана саме до зазначеного суду, а тому останній позбавлений можливості визначити обставину відсутності порушення правил підсудності при поданні зазначеної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участі заявника та заінтересованих осіб.

Натомість, в поданій заяві процесуальний статус Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця заявницею визначено як «зацікавлена особа», що не відповідає вищенаведеним вимогам цивільно-процесуального законодавства, зокрема ст. 235 ЦПК України.

Відповідно до 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо в заяві не зазначено, зокрема якими доказами цей факт підтверджується суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху, надавши заявниці строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше пяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: