Справа № 758/9618/16-ц
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

05 вересня 2016 року суддя Подільського районного суду м.Києва Ларіонова Н. М. , розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання визнання удаваними договорів дарування та визнання договорів дарування договорами купівлі-продажу, визнання права власності та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, з урахуванням уточненої редакції якого від 17.08.2016 р., в якому позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсними (удаваними): 1) договір дарування 15/100 частин квартири - кімнати № 1 в квартирі АДРЕСА_1 в Подільському районі м.Києва, укладений 26.05.2005 р. між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3; 2) ) договір дарування 10/100 частин квартири - кімнати № 2 в квартирі АДРЕСА_2 в Подільському районі м.Києва, укладений 16.01.2008 р. між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4; 3) ) договір дарування 14/100 частин квартири АДРЕСА_3 в Дніпровському районі м.Києва, укладений 07.03.2009 р. між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 Також просить визнати вказані договори договорами купівлі-продажу з моменту їх укладання. Також просить поділити подружнє майно сторін, визнавши право власності за позивачем ОСОБА_1 на 14/100 частин квартири АДРЕСА_3 в Дніпровському районі м.Києва вартістю 210 100,0 грн., а інше майно залишити відповідачу ОСОБА_2 Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спірного майна в розмірі 120 000,0 грн. Одночасно просить поновити процесуальний строк на звернення до суду.

Вищевказаний позов оплачений судовим збором в розмірі 3 851,4 грн.

Ухвалою від 19.08.2016 р. вказаний позов на підставі ст.121 ч.1 ЦПК України був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви, а саме: доплати судового збору до встановленого законом розміру по вимогах майнового характеру та надання документів на підтвердження вартості спірного майна.

01.09.2016 через канцелярію суду знову надійшла уточнена позовна заява в редакції від 31.08.2016 р., в якій позивач просить визнати недійсними (удаваними): 1) договір дарування 15/100 частин квартири - кімнати № 1 в квартирі АДРЕСА_1 в Подільському районі м.Києва, укладений 26.05.2005 р. між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3; 2) ) договір дарування 10/100 частин квартири - кімнати № 2 в квартирі АДРЕСА_2 в Подільському районі м.Києва, укладений 16.01.2008 р. між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4; 3) ) договір дарування 14/100 частин квартири АДРЕСА_3 в Дніпровському районі м.Києва, укладений 07.03.2009 р. між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 Також просить поділити як спільне майно подружжя вказані вище три кімнати в комунальних квартирах загальною вартістю 660 000,0 грн., передавши у власність позивача одну кімнату - 14/100 частин квартири АДРЕСА_3 в Дніпровському районі м.Києва вартістю 210 000,0 грн. та залишивши відповідачу ОСОБА_2 майна на суму 450 000,0 грн., а саме: кімнату № 1 в квартирі АДРЕСА_1 в Подільському районі м.Києва вартістю 250 000,0 грн., кімнату № 2 в квартирі АДРЕСА_2 в Подільському районі м.Києва вартістю 200 000,0 грн., зі стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 як компенсацію вартості 1/2 частини спірного майна суми в розмірі 120 000,0 грн.

До вказаного позову додана квитанцію про доплату судового збору в розмірі 1102,4 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження, вважаю, що вищевказаний позов слід повернути позивачу за таких підстав.

Залишаючи вищевказаний позов без руху ухвалою від 19.08.2016 р., суддя виходив з позовних вимог, викладених в уточненій позовній заяві в редакції від 17.08.2016 р., та суми оплаченого на той час судового збору в розмірі 3 851,4 грн., та вважав, що позивачем оплачені 4 вимоги немайнового характеру в розмірі 2 204,8 грн., а вимоги майнового характеру про стягнення 120 000,0 грн. та визнання права власності на кімнату, при відсутності документів на підтвердження вартості вищевказаного нерухомого майна, оплачені лише в розмірі 1 646,6 грн., що не відповідало встановленому законом розміру та вочевидь не відповідає вартості спірного майна.

Як вбачається з нової редакції уточненого позову, що надійшов 01.09.2016 р., позивач залишає 3 вимоги немайнового характеру (лише щодо визнання недійними трьох правочинів), а вимоги майнового характеру залишаються такими ж, доплачуючи судовий збір. Але документів на підтвердження дійсної вартості, як це передбачає ст.80 ч.1 п.2 ЦПК України, спірного нерухомого майна на час звернення до суду, якими є вищевказані 3 кімнати в комунальних квартирах, не надав (експертна оцінка, висновок оцінювача, тощо).

Таким чином, позивачем сплачений судовий збір за його позовом в загальному розмірі 4 953,8 грн.

В зв'язку з чим, виходячи з нової редакції уточненого позову, позивачем повністю оплачені вимоги немайнового характеру в розмірі 1 653,6 грн. (3х551,2), а позовні вимоги майнового характеру - в розмірі 3 300,2 грн. При цьому доказів на підтвердження дійсної вартості спірного майна на час звернення до суду для перевірки відповідності сплаченого позивачем судового збору по встановленій статтею 4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір» ставці (1 відсоток від ціни позову, але не менше 551,2 грн. та не більш 6 890,0 грн.) до суду позивачем не надано. В зв'язку з чим неможливо встановити достатність сплати судового збору в розмірі 3 300,2 грн. по вимогах про визнання права власності на нерухоме майно та стягнення суми компенсації, а вказана сума судового збору, як вбачається з наданих позивачем витягів з мережі Інтернет щодо вартості кімнат, є недоплаченою.

Таким чином, позивачем усунуті в повному обсязі недоліки за ухвалою від 19.08.2016р.

Діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачена можливість повторного залишення позову без руху, а відтак вищевказаний позов на підставі ст.121 ч.2 ЦПК України, вказаний позов вважається неподаним та підлягає поверненню позивачеві.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У прецендентних Рішеннях ЄСПЛ зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави («Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р.).

Повернення позову не перешкоджає повторному зверненню позивача із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову. А відтак позивач має право повторного звернення до суду у встановленому законом порядку, тому права на доступ до правосуддя позивач не позбавлений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.121 ч.2, 208-210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання визнання удаваними договорів дарування та визнання договорів дарування договорами купівлі-продажу, визнання права власності та поділ майна подружжя - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києвашляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі поданняапеляційноїскаргиухвала, якщоїї не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяН. М. Ларіонова