Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.10.2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти у розмірі 3 850 гривень, строком до 15 жовтня 2015 року.

Вказує, що отримання відповідачем коштів підтверджується письмовою розпискою від 02.10.2015 року, написаною відповідачем власноруч, в якій він підтвердив, що взяв у борг грошові кошти в сумі 3 850 грн., гарантуючи їх повернення.

Звертає увагу суду на те, що у встановлений строк відповідач суму боргу за вищезазначеним договором позики не повернув, у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення з останнього заборгованості та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_3 всього 4 558,08 гривень, з яких: 3 850 гривень - сума основного боргу за розпискою; 482,67 гривень - проценти; 192,50 гривень - інфляційних витрат; 32,91 гривень - 3% річних та судові витрати.

Позивач в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву в якій, позов підтримав та просив його задоволити в повному обсязі за обставин, викладених в ньому.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак будь-яких заперечень щодо позову не надіслав, та не надіслав повідомлення про поважність причини неявки в судове засідання, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст.224 ЦПК України - у порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів з урахуванням думки позивача, який не заперечував проти такого порядку розгляду вищезазначеного спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 02.10.2015 року було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти у розмірі 3 850 гривень, строком до 15 жовтня 2015 року (а.с.7).

Крім того, слід зазначити, що отримання відповідачем коштів підтверджується письмовою розпискою від 02.10.2015 року, написаною відповідачем ОСОБА_3 власноруч, в якій він підтвердив, що взяв у борг грошові кошти в сумі 3 850 гривень, гарантуючи їх повернення.

Судом встановлено, що вищезазначена розписка була укладена між сторонами та дана обставина не була спростована відповідачем в ході судового розгляду.

Позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач прийняті на себе зобов'язання за розпискою не виконав та зазначену суму позики не повернув.

Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах.

Таким чином, в силу вищевказаних норм та обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 коштів у розмірі 3 850 гривень, що є сумою основного боргу за розпискою знайшли своє доведення в судовому засіданні, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, з огляду на те, що кошти за договором відповідач повинен був повернути в строк до 15 жовтня 2015 року, він є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У зв'язку з вищевикладеним, з відповідача підлягає стягненню проценти у розмірі 482,67 гривень (3850 гривень (сума позики) Х (22(ставка НБУ, яка діяла з 25.09.2015 року по день написання заяви)% Х 2 / 365 днів Х 104 дні позики (з 16.10.2015 р. по 27.01.2016 р. - 16 днів жовтня 2015 р.+ 30 днів листопада 2015 р.+ 31день грудня 2015р. + 27 днів січня2016 р.), що підтверджується розрахунком (а.с.24)

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

У зв'язку з вищевикладеним, з відповідача підлягає стягненню інфляційні витрати за період з 16.10.2015 року по 15.01.2016 року у розмірі 192,50 гривні (з 16.10.2015 року по 15.11.2015 рік: 3 850 гривень Х 102,3% - 3 850 гривень = 88,55 гривень; з 16.11.2015 року по 15.12.2015 рік: 3850 гривень Х 102,0% -3850 гривень = 77 гривень; з 16.12.2015 року по 15.01.2016 року: 3850 гривень Х 100,7% -3850 гривень = 26,95 гривень), що підтверджується розрахунком (а.с.25).

Крім того, з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за період з 16.10.2015 року по 27.01.2016 року у розмірі 32,91 гривні (104 днів заборгованості з 16.10.2015 р. по 27.01.2016 р. Х 3 850 гривень сума позики Х 3% : 365 дні = 32,91 гривень), що підтверджується розрахунком (а.с.25).

Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В зв'язку з вищезазначеним з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати всього в розмірі 971,20 гривня, з яких: 487,20 гривень (а.с.1), 64 гривні (а.с.28) - судового збору, та 420 гривень, сплачених позивачем за оголошення про виклик відповідача (а.с.39).

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 611, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 79-89, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість за договором позики всього у розмірі 4 558 гривень 08 копійок, з яких: 3 850 гривень - сума основного боргу за розпискою; 482 гривні 67 копійок - проценти; 192 гривні 50 копійок - інфляційних витрат; 32 гривні 91 копійка - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 971 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом шляхом ухвалення та письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С. М. Богінкевич