Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3232/15-ц
Провадження № 2/553/212/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.03.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: Юхно С.П.,

при секретарі: Шпак Н.О.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеокнференції цивільну справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування у сумі 155 604 грн. 32 коп.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду, та просила суд відмовити відповідачу ОСОБА_2 в задоволенні його клопотання про застосування позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій просив відмовити у задоволенні позовний вимог у звязку з пропуском позовної давності.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних обставин.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що 21 лютого 2012 року відповідач ОСОБА_2 та ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» уклали договір банківського обслуговування № ВL_КГ100095672 про видачу кредиту на поточні потреби в розмірі 17 500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 0,01% річних, комісії за управління кредитом в розмірі 3,0% від суми кредиту, зі строком користування коштами до 21 лютого 2015 року.

Банк виконав свої зобовязання та видав кошти відповідачу.

Відповідач ОСОБА_2 у судових засіданнях не заперечував, що він отримав від Банку кошти в сумі 17 500 грн. Крім того, відповідач пояснював, що він на виконання графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами останній платіж зробив 23 березня 2012 року.

Дана обставина підтверджується копією квитанції № 1538500 від 23 березня 2012 року, згідно якої ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту перерахував банку 1 100 грн. 00 коп.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 після 23 березня 2012 року не здійснював погашення кредиту та прострочка платежів почалась з 21 квітня 2012 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач ОСОБА_2 у строки, встановлені графіком погашення заборгованості за кредитом та процентами, що є невідємною частиною договору банківського обслуговування від 21 лютого 2012 року, не сплачував кошти на повернення кредиту та відсотків, тому станом на 04 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 155 604 грн. 32 коп.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду письмову заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що даний строк починає відлік з 29 квітня 2012 року та закінчується 29 квітня 2015 року, та зважаючи, що банк звернувся до суду з даними позовними вимогами у серпні 2015 року вважає, що строк звернення до суду Банком пропущено.

Вирішуючи заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності суд приходить до наступних висновків.

Згідно графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідач ОСОБА_2 зобовязувався сплачувати кредит кожного 21 числа місяця починаючи з 21 березня 2012 року по 21 лютого 2015 року.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 21 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання по кожному платежу окремо.

Верховний Суд України у постанові від 30 вересня 2015 року по цивільній справі № 6-154цс15 прийшов до висновку, що в разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 згідно умов договору банківського обслуговування № ВL_КГ100095672 від 21 лютого 2012 року та графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами, який є невідємною частиною зазначеного договору, зобовязувався погашати кредит частинами кожного 21 числа місяця починаючи з 21 березня 2012 року до 21 лютого 2015 року, а до суду ОСОБА_1 звернувся 19 серпня 2015 року, і просить стягнути заборгованість за період з 21 квітня 2012 року по 04 серпня 2015 року, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 21 квітня 2012 року по 21 липня 2012 року предявленні з пропуском позовної давності, тому за клопотанням відповідача ОСОБА_2 по даній справі підлягає застосуванню позовна давність, а позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту, відсотків та комісії підлягають частковому задоволення в сумі 35 338 грн. 09 коп.

Зважаючи, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по оплаті кредиту, відсотків та комісії, тому на підставі п.п. 4.2, 4.3 договору банківського обслуговування від 21 лютого 2012 року ОСОБА_1 правомірно нарахував відповідачу до сплати штраф (пеню) в сумі 120 266 грн. 23 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судовий збір, згідно положень ст. 88 ЦПК України, в сумі 1 515 грн. 32 коп. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь Держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 525, 526, 530, 611, 638, 639, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість за договором банківського обслуговування № ВL_КГ100095672 від 21 лютого 2012 року, яка виникла станом на 04 серпня 2015 року в сумі 151 560 (сто пятдесят одна тисяча пятсот шістдесят )грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Держави сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1 515 (одна тисяча пясток п'ятнадцять) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4