Справа №359/1294/15-ц
Провадження №2/359/32/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання заповіту недійс-ним,

встановив:

В лютому 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 звернулись до суду з вказаним позовом та обґрунтовують його тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були батьками, а ОСОБА_9 та ОСОБА_6 дітьми ОСОБА_6, який помер 22 серпня 2014 року. Вони звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Під час оформлення спадщини їм стало відомо про те, що за час свого життя, а саме 24 липня 2014 року, ОСОБА_6 склав заповіт, яким все своє майно він заповів своїй дружині ОСОБА_7 В період часу з 20 липня 2014 року до 28 липня 2014 року спадкодавець перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні у Центральному госпіталі МВС України. Він страждав на внутрішньомозкове обємне утворення лівої лобно-тімяної ділянки з ростом у мозолисте тіло, на компресійно-дисло-каційний синдром у виді моторної дисфазії та помірного правостороннього геміпарезу. ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Тому пози-вачі просять суд визнати заповіт недійсним.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 підтримує позов. Вона посилається на те, що словосполучення «рочитаний», «в голові», «вілса» та «оз мною», написані ОСОБА_6 в тексті заповіту, свідчать про те, що він не усвідомлю-вав значення своїх дій та не міг керувати ними. Тому представник позивачів ОСОБА_10 просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №999 від 4 грудня 2015 року під час складення та посвідчення заповіту ОСОБА_6 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Наявність в тексті запові-ту незрозумілих словосполучень пояснюється тим, що у спадкодавця була послаблена мязова сила у правих кінцівках. Тому він погано володів правою рукою. З огляду на це представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які міс-тяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задо-воленню з таких підстав.

Встановлено, що 22 серпня 2014 року помер ОСОБА_6 Ця обставина підтверд-жується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №316674 від 23 вересня 2014 року (а.с.8).

25 вересня 2014 року його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, його діти ОСОБА_11 та ОСОБА_6 подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини (а.с.91, 94, 98, 102).

Однак з копії спадкової справи №27/2014, заведеної після смерті ОСОБА_6 (а.с.72-129) вбачається, що за час свого життя, а саме 24 липня 2014 року, спадкодавець склав заповіт (а.с.80), яким все своє майно він заповів своїй дружині ОСОБА_7 Ще до позивачів, а саме 26 серпня 2014 року, вона подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.73).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчи-нила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч.2 ст.1257 цього Кодексу за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.16 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними запо-вітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіат-ричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на мо-мент вчинення правочину.

Встановлено, що в період часу з 20 липня 2014 року до 28 липня 2014 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні у Централь-ному госпіталі МВС України. Він страждав на внутрішньомозкове обємне утворення лівої лобно-тімяної ділянки з ростом у мозолисте тіло, на компресійно-дислокаційний синдром у виді моторної дисфазії та помірного правостороннього геміпарезу. Ця обста-вина підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7272 від 28 липня 2014 року.

Однак з копії листа начальника Центрального госпіталю МВС України №55/4-1244 від 16 жовтня 2014 року (а.с.15) вбачається, що не зважаючи на захворювання 24 липня 2014 року ОСОБА_6 міг усвідомлювати значення своїх дій. Згідно з висновком судо-во-психіатричного експерта №999 від 4 грудня 2015 року (а.с.151-154) під час складення та посвідчення заповіту спадкодавець усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтоватись на всебічному, повному й обєк-тивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що позивачі та їх представник ОСОБА_1 не надали жодного доказу, який спростовує достовірність висновку судово-психіатричного експерта №999 від 4 грудня 2015 року. З виписки з медичної карти стаціонарного хворого №7272 від 28 липня 2014 року вбачається, що у ОСОБА_6 була послаблена мязова сила у правих кінцівках, тому він погано володів правою рукою. Ці обставини логічно пояснюють наяв-ність в тексті заповіту словосполучень «рочитаний», «в голові», «вілса» та «оз мною».

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові ви-трати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про-порційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що позивачі сплатили судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.26). У задоволенні позову відмовлено.

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ОСОБА_12 витрат на оп-лату судового збору відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215,ч.1 ст. 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, тре-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шля-хом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_13