АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6037/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Луценко О.М.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Усика Г.І.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 383/П/РП/2008-840 від 13 серпня 2008 року у сумі 210 438,37 доларів США та 770 663,05 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 3654,00 грн..

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що перша заборгованість по оплаті чергового платежу виникла у ОСОБА_3 в вересні 2008 року, а з позовом до суду Публічне акціонерного товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося в травні 2015 року, що свідчить про пропуск позивачем встановленого законодавством строку позовної давності. Вважає, що при вирішенні даного спору суд повинен був врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові по справі № 6- 160цс14, відповідно до якої позовна давність підлягає обчисленню окремо по кожному простроченому платежу. Послався на те, що включення до загального розрахунку заборгованості тих платежів, стягнення яких виходить за межі трирічного строку позовної давності, та нарахованих на них штрафних санкцій, є неправомірним, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Попова МаринаВіталіївна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк "Надра", та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №383/П/РП/2008-840, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит у сумі 109 906,65 доларів США на строк до 11 серпня 2028 року. Процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 14,49% річних.

Сторони погодили, що погашення кредиту повинно здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів в порядку та у розмірах, визначених договором.

Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк "Надра" взяті на себе за договором зобов'язання було виконано належним чином та видано позичальнику ОСОБА_3 кредитні кошти.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, відповідач ОСОБА_3 належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконував, регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснював, у зв'язку з чим, станом на 11 березня 2015 року за ним рахується заборгованість в розмірі 210 438,37 доларів США та 770 663,05 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 109 224,91 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 101 213,46 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 533 781,95 грн. та штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 236 881,10 грн..

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 210 438,37 доларів США, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» посилалося на те, що відповідач взяті на себе за договором №383/П/РП/2008-840 зобов'язання належним чином не виконував, має прострочену заборгованість в вищевказаному розмірі, яку в добровільному порядку не сплачує, а тому сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та, стягуючи з ОСОБА_3 заборгованість по тілу кредиту і відсоткам в розмірі 210 438,37 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості в вищевказаному розмірі достовірно встановлені, в добровільному порядку заборгованість не погашається, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає дослідженим судом доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3.1 кредитного договору №383/П/РП/2008-840 визначено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1423 долари США.

Відповідно до п. 3.3.3 договору, позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.п. 3.3.1 цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.4.2.4 кредитного договору №383/П/РП/2008-840 банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, передбачений п.3.3.3 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно здійсненого Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» розрахунку по клієнту банку ОСОБА_3, станом на 11 березня 2015 року відповідач має непогашену заборгованість за договором №383/П/РП/2008-840 в розмірі 210 438,37 доларів США, з них заборгованість по тілу кредиту становить 109 224,91 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків становить 101 213,46 доларів США.

Належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено в даному розрахунку, відповідачем не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Оскільки факт невиконання ОСОБА_3 умов договору в частині повернення грошових коштів згідно графіку погашення достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про існування у останнього заборгованості по сплаті тіла кредиту та процентів в сукупному розмірі 210 438,37 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Звертаючись до ОСОБА_3 з даним позовом, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» просило також стягнути з нього пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 533 781,95 грн. та штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 236 881,10 грн., посилаючись на те, що здійснення таких нарахувань на суму заборгованості в разі порушення умов договору в частині своєчасного повернення грошових коштів передбачені умовами договору №383/П/РП/2008-840.

Задовольняючи вказані позовні вимоги та, стягуючи з ОСОБА_3 неустойку в розмірі 770 663,05 грн., яка складається з пені в розмірі 533 781,95 грн. та штрафу в розмірі 236 881,10 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем строків повернення кредиту достовірно встановлений, нарахування пені і штрафу передбачено умовами договору, дані нарахування є різними видами неустойки, а не окремими штрафними санкціями, а тому позовні вимоги про стягнення цих сум є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодить не може, оскільки він не відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 5.2. кредитного договору №383/П/РП/2008-840 сторони погодили, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору №383/П/РП/2008-840, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежною сплатою ОСОБА_3 передбачених графіком погашення кредиту платежів, останньому нараховано пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 533 781,95 грн., а також нараховано штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 236 881,10 грн., що в сукупності становить 770 663,05 грн..

В правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по клієнту банку ОСОБА_3, останньому нараховано як пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 533 781,95 грн., так і штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 236 881,10 грн..

За змістом п. 5.3. кредитного договору №383/П/РП/2008-840, нарахування штрафу відбувається у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 договору, за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4.

В пункті 4.3 наведено перелік обов'язків, які покладаються на позичальника.

При цьому, в позовній заяві не зазначено, які саме обов'язки було не виконано чи порушено ОСОБА_3, що призвело до нарахування йому штрафу.

В підпункті 4.3.2 договору №383/П/РП/2008-840 вказано, що позичальник зобов'язаний суворо дотримуватися положень цього договору, а також договору іпотеки, визначеного в п. 2.1. цього договору.

Разом з тим, викладу жодних інших порушень умов договору, крім несвоєчасного погашення кредиту та порушення строків виконання свого грошового зобов'язання, позовна заява не містить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що передбачений п. 5.3 кредитного договору №383/П/РП/2008-840 штраф був нарахований ОСОБА_3 за порушення ним умов договору, які стосуються строків повернення грошових коштів, тобто, за те ж порушення умов договору, за яке нарахована пеня за п. 5.1 договору.

Суд першої інстанції змісту позовної заяви та умовам договору №383/П/РП/2008-840 належної оцінки не надав, причин нарахування штрафу за п. 5.3 договору достовірно не з'ясував, в обґрунтування свого рішення про стягнення пені та штрафу одночасно необґрунтовано посилався на те, що вказані нарахування відносяться до одного виду юридичної відповідальності, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» як пені в розмірі 533 781,95 грн., так і штрафу в розмірі 236 881,10 грн..

Оскільки в ході судового розгляду було встановлено факт порушення ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за договором в частині своєчасної сплати платежів в рахунок погашення кредиту, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штрафні санкції, у відповідності до положень ЦК України та умов договору 383/П/РП/2008-840.

Проте, враховуючи те, що стягнення зазначених в розрахунку пені і штрафу одночасно суперечить принципу недопущення подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача 236 881,10 грн. штрафу.

За таких обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» неустойки в розмірі 770 663,05 грн., зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з 770 663,05 грн. до 533 781,95 грн. В решті заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» пропустив визначений законодавством строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення чергових платежів, позовна давність за якими обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з пункту 7.3 укладеного між сторонами кредитного договору №383/П/РП/2008-840, сторони погодили збільшити строк позовної давності до десяти років.

В силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір №383/П/РП/2008-840 був підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення при його укладанні.

На підтвердження згоди з пунктом 7.3 на відповідному аркуші договору ОСОБА_3 було постановлено свій особистий підпис.

За таких обставин, оскільки позовна давність за договором №383/П/РП/2008-840 сторонами була збільшена до десяти років, позовні вимоги про стягнення чергових платежів по кредиту, прострочення сплати яких мало місце починаючи з 2008 року, були заявлені Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» в межах строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги в частині, що стосуються задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» і стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по тілу кредиту, процентам та пені, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вказане, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що доводи представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 є обґрунтованими в частині неправомірності стягнення судом першої інстанції з відповідача одночасно пені та штрафу, а тому заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» неустойки в розмірі 770 663,05 грн. підлягає зміні шляхом зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з 770 663,05 грн. до 553 781,95 грн..

В решті заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.. 61 Конституції України, ст.ст. 549, 611 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» неустойки в розмірі 770 663,05 грн. змінити, зменшивши розмір неустойки з 770 663,05 грн. до 553 781, 95 грн..

В решті заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: