Справа № 653/3368/15-ц
Провадження № 2/653/65/16
РІШЕННЯ

іменем України

18.05.2016 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Венглєвської Н.Б.,

секретаря Мустафаєві Ф.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого вказує, що 20 лютого 1993 року зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. На даний час у сторін неповнолітніх дітей немає. У своєму позові позивач посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з 2012 року. З вказаного періоду відповідач виїхала в невідомому напрямку та протягом тривалого часу не підтримувала стосунки з позивачем. На даний час ведення спільного господарства між ними припинено, шлюбні відносини фактично припинені, наміру зберегти сімю позивач не має. Просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 20.02.1993 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області.

Ухвалою суду від 23.11.2015 року, судом було задоволено клопотання відповідача про надання строку для примирення, під час якого сторони не примирились, тому будь яких підстав для надання повторного часу для примирення немає, оскільки це приведе до порушення прав позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_3, вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю, посилаючись на обставини вказані у позові. Додатково пояснив, що з 2013 року разом з відповідачем по справі не проживає. В 2013 році ним вживалися заходи, щодо встановлення місця проживання ОСОБА_4 з метою вирішення питання про розірвання шлюбу, про що свідчать відповіді на запити, щодо місця реєстрації відповідача надані уповноваженими органами в 2013 році, однак через відсутність відповідних відомостей не мав можливості розірвати шлюб у встановленому порядку. На даний час дізнався, що ОСОБА_4 фактично проживає в АР Крим та звернувся до суду з відповідним позовом. Також зазначає, що починаючи з 2013 року фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені повністю, спільне господарство між ним не ведеться, наміру зберегти сімю він не має. На даний час почуття любові та поваги між сторонами відсутні.

Також просить про винесені рішення, стягнути з відповідача, витрати повязані з розглядом справи відповідно до доданого розрахунку.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги ОСОБА_3 підтримав повністю, посилаючись на обставини позову. Наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судові засідання не зявилася, подавши заперечення проти позову, у яких вказує, що відомості зазначені позивачем у позовній заяві не відповідають дійсності, зокрема, щодо того, що позивач не знав про місце її проживання в АР Крим, оскільки він сам неодноразово приїздив до неї та йому достовірно було відомо адресу її проживання.

Крім того зазначає, що посилання позивача, щодо підстав припинення шлюбних стосунків між сторонами також не відповідають дійсності, оскільки саме ним було прийнято рішення про припинення шлюбних відносин після лікування в м. Серпухів. Також ОСОБА_4 у своїх заперечення зазначає, що дійсно 2013 року разом подавали заяву до відділу РАЦСу Генічеського РУЮ з приводу розірвання шлюбу, однак бажаючи зберегти сімю нею в подальшому вказана заява була забрана.. На даний час між сторонами існує майновий спір, щодо спільно нажитого майна, та посилання ОСОБА_3 на відсутність майнового спору також не відповідають дійсності. При розгляді справи по суті просить суд врахувати зазначені обставини.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. При вирішені спору просив врахувати обставини, що стали причиною для такого розірвання, викладені відповідачем у її запереченнях проти позову.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснила, що дійсно обставини зазначені позивачем в позові не відповідають дійсності, оскільки рішення про припинення шлюбних відносин фактично було прийнято позивачем, який виїхавши на лікування повідомив, що покохав іншу жінку та має намір створити з нею іншу сімю.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою відповідачки по справі. Також вказує, що обставини зазначені позивачем в позові не відповідають дійсності, рішення про припинення шлюбних відносин було прийнято ОСОБА_3, який виїхавши на лікування повідомив, що покохав іншу жінку та має намір створити з нею іншу сімю. Посилання позивача, щодо того що він не знав про місце проживання ОСОБА_4 також не відповідають дійсності, оскільки йому було відомо, що остання зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та періодично виїжджає до АР Крим на роботу, куди він неодноразово також приїздив.

Свідок ОСОБА_8 дала аналогічні покази свідка ОСОБА_7

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, сторони перебувають у шлюбі з 20 лютого 1993 року, зареєстрованому Генічеським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області за актовим записом №22. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Як вказує позивач так і визнається відповідачем на протязі останніх років сторони проживають окремо, а шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися повністю з 2013 року та після цього не відновлювались. На примирення позивач не згоден, наполягає на розірвані шлюбу, вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечить його інтересам.

Відповідно до ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень п. 10 5 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцйією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя .

З урахуванням викладеного, судом було надано подружжю строк на примирення - два місяці, за спливом якого позивач ОСОБА_3 не відмовився від позовних вимог та не відкликав свою заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу.

Враховуючи те, що сторони не проживають разом та примирення подружжя протягом призначеного судом строку не відбулося, а також те що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, заперечуючи проти позову, не аргументує можливості збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб сторін.

Згідно ст.. 113 СК україни особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, спільного господарство, на примирення не націлені та збереження сімї неможливе.

Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його косить судових витрат, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З викладеного вбачається, що для компенсації витрат на правову допомогу визначальною є участь особи, яка надавала правову допомогу, при цьому така участь має бути забезпечена:

- у судовому засіданні;

- під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням;

- під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить компенсувати за рахунок відповідача витрати на правову допомогу, які понесені ним поза судовим засіданням, тобто до звернення з позовом до суду.

З роз'яснень, викладених в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, надання позивачу юридичної консультації і роз'яснень, а також складання позовної заяви здійснене адвокатом ОСОБА_5 поза судовим засіданням.

Зазначені дії адвоката обумовлені укладеним з позивачем 12 листопада 2013 року договором про надання юридичних послуг та не суперечать положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яким визначені види правової допомоги як адвокатської діяльності (надання консультацій і роз'яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, тощо), а тому є окремими процесуальними діями, які вчинені поза судовим засіданням.

Відповідні витрати позивача на загальну суму 2300 грн. за надані адвокатом юридичні послуги підтверджуються оригіналом квитанції від 18 травня 2016 року № 27 на суму 2300 грн., які суд вважає належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених прядка С.М. витрат на правову допомогу, оскільки ці докази дають можливість ідентифікувати, за що саме сплачувалися кошти адвокату.

З огляду на зазначене, суд вважає доводи позивача, в частині вирішення витрат на правову допомогу, які складають 2300 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Звідси, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, складає 2787 гривень 20 копійок / судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок + витрати надання правової допомоги в сумі 2300 гривень/.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який зареєстрований 20.02.1993 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №22.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити „Прядка

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2787 гривень 20 копійок / судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок + витрати надання правової допомоги в сумі 2300 гривень/.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Генічеського районного суду Херсонської області.

Суддя : Н.Б. Венглєвська