УХВАЛА іменем україни
16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4, Чугуївської міської ради, третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на будинок після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, у зв'язку з чим просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_5 як рідним племінником і тіткою.

У позовній заяві зазначав, що у передбачений законом строк звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до Чугуївської нотаріальної контори, але за спливом шести місяців йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини між ним та спадкодавцем. У нотаріуса він дізнався, що заяву про прийняття спадщини подав також ОСОБА_4

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 листопада 2013 року був встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ним, як рідною тіткою та племінником. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2014 року це рішення було скасовано і його заява була залишена без розгляду у зв'язку з наявністю спору про право на спадщину.

29 травня 2014 року він звернувся з позовом до суду про визнання за ним права власності на будинок в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин. Відповідачем він вказав Чугуївську міську раду, а третьою особою - ОСОБА_4 Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2014 року його позов був задоволений, суд встановив факт родинних відносин між ним та ОСОБА_5 як рідним племінником і тіткою й визнав за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2014 року зазначене рішення було скасовано та в позові відмовлено, оскільки ОСОБА_4 був залучений у справі у якості третьої особи, а не як відповідач, оскільки права та обов'язки відповідача і третьої особи суттєво відрізняються. Крім цього, йому було вказано на необхідність визначення спадкоємцем якої черги він претендує на спадщину.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, вказавши відповідачами ОСОБА_4 як особу, яка також претендує на усю спадщину, та Чугуївську міську раду як власника землі, на якій знаходиться будинок та господарські споруди, оскільки земельна ділянка не приватизована. Третьою особою ОСОБА_3 просив залучити Чугуївську нотаріальну контору як орган, який здійснював прийняття заяв про прийняття спадщини та відмовляв у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим повторно 31 травня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дворічанського районного управління юстиції у Харківській області, фактично він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і за актовим записом його матір'ю вказана ОСОБА_6, із даних батька вказано тільки ім'я - ОСОБА_4, місцем реєстрації його народження вказаний виконавчий комітет Кам'янської сільської ради Дворічанського району Харківської області. До 1950 року він проживав з матір'ю, яку майже не пам'ятає. Після чого з невстановлених ним причин він був направлений до дитячого будинку, розташованого в с. Первомаївка Ленгерського (нині Толебійського) району Чимкентської області Казахстану, де виховувався до повноліття. У період служби в армії його розшукала рідна тітка (рідна сестра матері) - ОСОБА_5 Після закінчення військової служби на її прохання він приїхав до неї і проживав до одруження. Був прописаний у спірному будинку та у 1968 році допоміг тітці зробити прибудову до будинку, сарай, туалет. Зі слів тітки ОСОБА_5, він знав, що його мати ОСОБА_6, була засуджена і відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Розшукати матір вони з тіткою не змогли, будь-яких даних про її місце перебування або смерті також не змогли отримати. Зі своєю тіткою ОСОБА_5 він постійно спілкувався, приїздив у гості, вона допомагала йому матеріально та підтримувала морально. Після одруження він переїхав на постійне місце проживання до Росії, де і проживає до теперішнього часу. Але в Чугуєві постійно проживають його діти, дочка є його представником в справі. Указані обставини можуть підтвердити свідки: сусіди по вулиці, знайомі ОСОБА_5 по роботі та її друзі.

Відповідача у справі ОСОБА_4 він не знає, але знає його батька та тітку як далеких родичів ОСОБА_5 по дідовій лінії. Вони разом із тіткою ОСОБА_5, коли він проживав у неї, приїздили до них у гості на весілля. Вони є двоюрідними родичами як його матері, так і ОСОБА_5

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_5 як рідним племінником на тіткою; визнати за ним право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом, оскільки якби жива була його мати, вона б успадкувала усю спадщину за законом як рідна сестра ОСОБА_5

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року, позов задоволено.

Установлено факт родинних відносин між померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чугуєві Харківської області ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як рідною тіткою та племінником.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року та передати справу на новий апеляційний розгляд, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з доведеності заявлених позовних вимог.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26 квітня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Чугуєва, за актовим записом № 177 (а. с. 21, т.1).

Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1.

Із пояснень позивача та його представника, наданих в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 претендує після смерті ОСОБА_5 як син її рідної сестри саме на ту частку, яка б належала його матері, якби вона була жива.

За наданою до суду інформацією Чугуївської держнотконтори вбачається, що після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини за законом у передбачений строк звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Заведена спадкова справа № 290/2013, але свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Позивач ОСОБА_3 позбавлений можливості нотаріально оформити за собою право власності на вказаний спірний житловий будинок.

Згідно з копією актового запису про народження № 2, наданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дворічанського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3, матір'ю вказана ОСОБА_6, батьком, зі слів матері, вказаний ОСОБА_4 (а. с. 210-211, т.1).

Згідно з наданої Державним архівом Харківської області копії актового запису № 1093 від 25 серпня 1927 року вбачається, що ОСОБА_5 народжена ІНФОРМАЦІЯ_3, батьки зазначені як «ОСОБА_7»: батько ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

У вказаному записі було зазначено, що у шлюбі у подружжя вже є одна дитина.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), погодившись з висновком суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про доведеність факту родинних відносин між ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_5 як рідним племінником та тіткою. Відповідач ОСОБА_4 є двоюрідним племінником померлої, про що він сам не заперечував, і за законом не є спадкоємцем будь-якої черги, оскільки живий його батько - ОСОБА_9, який є двоюрідним братом померлої.

Разом з тим не можна погодитись з висновком суду в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, ч. 1 ст. 1270 ЦК встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно з п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернули, чим порушили норми матеріального права в частині визнання в порядку спадкування за законом права власності.

Судом не перевірено, коли позивач звернувся із заявою для прийняття спадщини та не ставив питання для прийняття спадщини, чим порушив строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України.

В матеріалах справи знаходиться відповідь нотаріуса, про те, що позивач 7 жовтня 2014 року надав заяву про прийняття спадщини.

На порушення вимог статей 4, 10, 212, 213 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, належним чином не з'ясували фактичнихобставин справи в частині визнання в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок з урахуванням зібраних доказів та дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) , а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що у свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції не встановлені, не перевірені всі докази у справі, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, справу направити в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 скасувати, справу направити в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Попович