Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Лобановської С.М.,

з участю секретаря Шевченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що після смерті їхньої тітки ОСОБА_4, відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, загальною площею 53,8 кв.м., з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивачі по справі є спадкоємцями спадкового майна згідно заповіту.

Згідно інформації наданої реєстраційною службою Близнюківського районного управління юстиції Харківської області право власності на вказаний будинок не оформлено і не зареєстровано, запис в електронному реєстрі прав власності про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відсутній, тому Близнюківською державною нотаріальною конторою Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачам було відмовлено.

Оскільки іншим шляхом встановити право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами та будівлями неможливо, позивачі змушені звернутися до суду з цим позовом і просять його задовольнити.

У судове засідання позивачі позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач - Кіровська сільська рада Близнюківського району Харківської області в судове засідання надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, вказавши, що проти задоволення позову не заперечують.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин справа розглянута без участі відповідача.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом по смерть серії НОМЕР_4 від 17 жовтня 2014 року, виданим виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області ( а.с. 8).

Позивачі по справі, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, разом із ОСОБА_6, згідно заповіту від 22 травня 2007 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області, в рівних долях є спадкоємицями померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 тітки ОСОБА_4 (а.с.9).

Зі спадкової справи № 75/2015, вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви № 179 від 07.04.2015, від належної йому частини спадщини відмовився на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 02-30/720 від 04.02.2015, запису в погосподарській книзі Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області за № 4 за 2011-2015 року та особового рахунку № 0269-1, господарство, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 (а.с. 31-34, 45).

За даними Близнюківського ДКМПТІ на зазначений будинок право власності станом на 31.12.2012 ( з 01.01.2013 до 15.12.2015 дані відсутні) не зареєстровано. Технічна інвентаризація не проводилась. ( а.с. 46)

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 ( з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року №533-ХII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», Постановою Ради Міністрів СРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним Управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним Управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, аналізуючи надані позивачами та дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та достатньо обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому і підлягають задоволенню.

Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

А тому, керуючись ст.ст. 10,11,57,60,174,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст..ст.328,1216,1217,1218 ,1222 ЦК України,суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, картка платника податків НОМЕР_3 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.М. Лобановська