Справа № 452/369/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"21" березня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Сенечина В.М.,

при секретарі Кухар О.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_5, якій на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1

Позивач є єдиним спадкоємцем майна за заповітом після смерті матері.

Державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказане будинковолодіння.

ОСОБА_1 зазначає, що станом на 1990 рік будинковолодіння в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5, а членами позивач та відповідачі, у справі, які в березні 1994 року знялися з реєстрації та переїхали на постійне місце проживання у власний будинок в с. Карабазівка Зінківського району Полтавської області. На час смерті ОСОБА_5 будинок належав по ? частці їй та позивачу.

Про те, що ? частка будинку належала матері свідчать і довідки Сусолівської сільської ради Самбірського району Львівської області № 1224, № 1225, копія витягу з по господарської книги.

Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем майна по заповіту, то він просить ухвалити рішення, згідно якого визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 Самбірського району Львівської області, ? частина якого належить йому як частка майна члена колгоспного двору, а ? частина в порядку спадкування майна за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позові та додатково пояснив, що житловий будинок АДРЕСА_1 мати придбала більше як сорок років тому, на нього видана сільською радою будинкова книга та оформлено технічний паспорт.

Відповідачі, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УСРС (в редакції 1963 року), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і працездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку і його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати ОСОБА_1- ОСОБА_5, на яку був оформлений житловий будинок АДРЕСА_1

Позивач є єдиним спадкоємцем майна за заповітом після смерті матері.

Державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказане будинковолодіння.

Станом на 1990 рік будинковолодіння в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5, а членами позивач та відповідачі у справі. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в березні 1994 року знялися з реєстрації та переїхали на постійне місце проживання у власний будинок в с. Карабазівка Зінківського району Полтавської області. Відтак вони втратили право на свою частку в майні колгоспного двору. На час смерті ОСОБА_5 будинок належав по ? частці їй та позивачу, який і на даний час зареєстрований у даному будинку.

Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5, копією її заповіту, довідками Сусолівської сільської ради № 1224, № 1225 від 30 листопада 2015 року, копією свідоцтва про народження позивача, копією по господарської книги на будинковолодіння на АДРЕСА_1 свідоцтва про право на спадщину (пай), листом державного нотаріуса № 1136/08-14 від 3 грудня 2015 року, копією техпаспорта на будинок, копією паспорта ОСОБА_1, іншими матеріалами справи.

За таких обставин позивачу належить ? частина як частка члена колгоспного двору будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 ? частини за заповітом, яка належала його матері.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 Самбірського району Львівської області, ? частина якого належить йому як частка майна члена колгоспного двору, а ? частина в порядку спадкування майна за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Самбірський міськрайонний суд на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя