Номер провадження: 22-ц/785/4475/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1993 року № 21 виданого Приватизаційним бюро Біляївської міської ради, зареєстрованого в реєстровій книзі, ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_6 є власниками спільної сумісної власності квартири, розташованої в АДРЕСА_1.

Вони проживають в квартирі вдвох жінка ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_3. В їхній квартирі прописані крім них дочка ОСОБА_5, зять ОСОБА_4 та онук ОСОБА_7, які з 12 квітня 2001 року не проживають в їх квартирі по теперішній час.

В теперішній час вони проживають окремо від них, за адресою с. Нерубайське, вул. Чкалова, 43.

Позивачка неодноразово зверталась до зятя ОСОБА_4 з проханням виписатися з квартири, але він на її прохання не реагує.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1993 року № 21 виданого Приватизаційним бюро Біляївської міської ради, зареєстрованого в реєстровій книзі за № 2пр стр. 26 р-28, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_6 є власниками спільної сумісної власності квартири по 1/3 частині на кожного, розташованої в АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 104727 виданого Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, запис № 36, відповідач ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 264365 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 30, від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_5, народився син ОСОБА_7.

Згідно довідки виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію № 4101 виданої 10.11.2015 року на зазначеній житловій площі проживають та прописані: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_4 (зять), ОСОБА_7 (онук), та зазначено дочка, онук та зять з 2001 року не проживають у цій квартирі.

Відповідно до акту депутата Нерубайської сільської ради ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 адресою АДРЕСА_2 не проживають з 12 квітня 2001 року по теперішній час.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до положень ЖК до членів сім'ї власника жилого приміщення належать дружина (чоловік) власника житла, його (її) діти і батьки (ч.2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК). Як визначає ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_4 зареєстрований у спірній квартирі року як чоловік - член сім'ї третьої особи яка володіє 1/3 частиною вказаної квартири на праві спільної сумісної власності.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачі та відповідач перебувають у конфліктних відносинах, що сторонами не заперечувалось, тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, вказана обставина доказуванню не підлягає.

Припинення відносин з власником житла (квартири) не позбавляє колишніх членів його сімї права користування займаним приміщенням.

Особа, яка вселилася в будинок (квартиру), як член сімї власника цього будинку (квартири), не може бути позбавлена права на користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) на підставі правових норм, якими регулюється право власності.

Відповідач ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_7 проживають за іншою адресою у звязку з поганими відносинами між сторонами (позивачами та відповідачем).

Суд правильно визнав причину не проживання відповідача в будинку більше року поважною, оскільки це неприязні відношення між членами сімї, та не прийняв як підставу для позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача, врахувавши той факт, що третя особа співвласниця квартири заперечує проти вказаного позову.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист права на житло поширюється як на власника квартири так і на наймача.

Згідно зі ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильну оцінку судом обставин законності права користування приміщенням спірної квартири відповідача та третіх осіб, обґрунтування своєї позиції шляхом аналізу норм ст. 167, 71, 72 Житлового кодексу, ст. 369, 391 ЦК України та порушення оскаржуваним рішенням прав людини та основоположних свобод відповідно до Європейської конвенції, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_9