Справа № 524/3828/16-ц
Провадження №2/524/2116/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді Савічева В.О.
при секретарі Коршак Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пасюк В.В. позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.
Представник відповідача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Піцул Л.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені в заперечені на позовну заяву та просила суд в задоволені позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так судом встановлено, що 06.08.2008 року у відповідності до наказу №1481 від 05.08.2008 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» учнем слюсаря з виготовлення деталей для металоконструкцій до зварювального цеху.
У подальшому був переведений на посаду слюсаря, потім на посаду газорізальника.
Із 09.07.2014 року у відповідності до наказу №609 від 09.07.2014 року переведений газорізальником 4 розряду до складально-зварювального корпусу.
Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII) з 10 листопада 2014 року на підставі повістки військового комісара Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату позивача було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації. Про вказану обставину він доповів за місцем роботи та надав відповідні документи про призов на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
07.11.2014 року згідно наказу №1022 від 07.11.2014 р. позивача було звільнено з ПАТ «КВБЗ» із наступним формулюванням: «звільнений у зв`язку із призовом на військову службу п.З ст.36 КЗпП України». Відповідний напис зроблено на стор. 14-15 трудової книжки НОМЕР_1 .
11.11.2014 року на підставі контракту ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу у Збройні Сили України та у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 прийнятий на контракту службу, призначений на посаду заступника командира взводу БМП, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення.
У період з 25.12.2014 року по 05.02.2015 року у складі військової частини НОМЕР_2 позивач приймав участь в АТО.
25.02.2016 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.01.2016 року №2-рс був звільнений в запас за станом здоров`я.
Після звільнення з військової служби ОСОБА_1 знову був прийнятий на роботу до ПАТ «КВБЗ» газорізальником 4 розряду до складально-зварювального цеху (Наказ №102 від 24.03.2016 року).
Після звільнення у запас за станом здоров`я позивач дізнався, що звільнення із роботи у зв`язку із призовом на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період було незаконне, всупереч приписам п.З ст. 36 КЗпП України (застосовується у випадку призову у мирний час), ст. 119 КЗпП України. ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування наказу про його звільнення з роботи з ПАТ «КВСЗ» 07.11.2014 року №1022, який було прийнято помилково, без врахування вимог діючого законодавства, та просив прийняти рішення про увільнення його від роботи, починаючи з 11.11.2014 року (день відправлення у військову частину з військового комісаріату - початок проходження військової служби), із збереженням за ним середнього заробітку, відповідно до ст. 119 КЗпП України.
Листом від 05.04.2016 року №49-11/84 відповідач повідомив, що направив запит до Міністерства соціальної політики України з проханням надати роз`яснення у вирішення вказаного питання, а потім листом №49-юр (без дати), отриманого позивачем у травні 2016 року, відповідач відмовив у задоволенні його заяви.
У зв`язку із цим позивач - ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з заявою про надання безоплатної правової допомоги при захисті його порушених прав.
На підставі доручення Кременчуцького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12.05.2016 року №107 було видано довіреність адвокату Пасюку Василю Володимировичу на представництво інтересів ОСОБА_1 з вищенаведених питань у судах, інших державних органах.
Ні на час звільнення 07.11.2014 року, ні під час проходження військової служби у зоні проведення АТО позивач не знав про порушення його трудових прав та що його звільнили незаконно. Про вказані обставини йому стало відомо лише після спілкування з співробітниками заводу у квітні 2016 року.
З урахуванням наведених обставин і того, що позивач ще на початку квітня 2016 року звернувся із відповідної заявою про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку до роботодавця-відповідача, а відмова у її задоволенні отримана лише на початку травня 2016 року, строк для звернення до суду пропущено з поважних причин.
Відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII) та на підставі повістки військового комісара Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату, 10.11.2014 року позивач був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
Відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту та підприємств, установ й організацій покладається на відповідних керівників. Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII) оголошено проведення часткової мобілізації, в тому числі на території Полтавської області.
Законом України від 27 березня 2014 року № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» (набрав чинності з 01 квітня 2014 року) внесені зміни до КЗпП України, законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Таким чином, згідно чинного українського законодавства, після оголошення Президентом мобілізації, в Україні наступає особливий період.
До квітня 2014 року ст. 36 Кодексу законів про працю України передбачала, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу. Підставою для розірвання трудового договору є повістка військового комісаріату про призов або вступ на військову службу. Однак в редакції КЗпП України, що є чинною станом на сьогодні та на момент призову на військову службу позивача, підставою для звільнення працівника є призов або вступ працівника на військову службу, крім призову під час мобілізації, на особливий період.
Крім того частина друга ст. 119 КЗпП України гарантує, що: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову». Дію частини третьої статті 119 поширено на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 р. були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 p. № 303 «Про часткову мобілізацію», згідно із Законом України від 20.05.2014 р. № 1275-VII.
Таким чином, працівники, які були звільнені з роботи на підставі п. З ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період мають бути поновлені роботодавцем на роботі з дотриманням гарантій визначених ст. 119 КЗпП України.
Вимога позивача щодо поновлення його на роботі є обґрунтованою та відповідає вимогам діючого законодавства, а відмова ПАТ «КВБЗ» є неправомірною.
Крім того, починаючи із 08.11.2014 року (наступний день після звільнення) і по 25.02.2016 року (день звільнення в запас за станом здоров`я) відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток.
Стаття 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. У відповідності до абз.З п.2 розділу 2 вказаної Постанови КМУ - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
В розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів, тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Розмір середньоденного заробітку позивача перед звільненням з роботи розраховується виходячи із довідки про доходи, виданої ОСОБА_1 (період з травня 2014 року по жовтень 2014 року) від 17.05.2016 року.
Вересень 2014 р. нарахована заробітна плата 4336,32 грн. Кількість робочих днів - 22. Жовтень 2014 р. - нарахована заробітна плата 6901,62 грн. Кількість робочих днів - 23.
2016 рік - 9489.816 грн. Січень 2016 року - 4744,908 грн. (249,732 грн. х 19 робочих днів = 4744,908 грн.). Лютий 2016 року - 4744,908 грн. (249,732 грн. х 19 робочих днів = 4744,908 грн.).
Що стосується вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Позивач ОСОБА_1 у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку не надав жодного доказу на підтвердження факту завдання моральної шкоди з вини відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Керуючись Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указом Президента України від 17.03.2014 p. № 303 "Про часткову мобілізацію", Законом України від 27 березня 2014 року № 1169- VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації», ст.ст. 36, 116, 117, 119, 233 КЗпП України, ст.ст. 14, 57-59, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» про поновлення на роботі задовольнити частково.
Скасувати наказ ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 07.11.2014 року №1022 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із призовом на військову службу п. 3 ст. 36 КЗпП України з 07.11.2014 року.
Поновити ОСОБА_1 на посаді газорізальника 4 розряду до складально-зварювального корпусу з 07.11.2011 року.
Зобов`язати ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» внести відповідні записи до трудової книжки та особової справи ОСОБА_1 .
Стягнути з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 08.11.2014 року по 25.02.2016 року включно в сумі 81 662,364 грн. без врахування податків і зборів.
В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: