АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2373/16 Головуючий 1 інст. - Березовська І.В.
Справа № 635/2238/15-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастехелектро» про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастехелектро» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» вказував, що 12 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого останній отримав 288 000 грн. строком до 11 серпня 2014 року зі сплатою 21% річних. 30 жовтня 2013 року між сторонами також укладена додаткова угода №1 згідно якої кредит переведено у поновлювальну кредитну лінію у розмірі 288 000 грн. зі строком повернення 29 жовтня 2016 року зі сплатою 23% річних. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між Банком та ТОВ «Донбастехелектро» укладено договір поруки. Зобов'язання за договорами відповідачі належним чином не виконують, станом на 11 лютого 2015 року загальна заборгованість за кредит договором становить 337 303,15 грн.

Тому, ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь Банку заборгованість за договором кредиту у розмірі 337 303,15 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором в розмірі 337 303,15 грн., а також стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 3 373,03 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині відмови задоволення позовних вимог Банку до поручителя ТОВ «Донбастехелектро» та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що порука у спірних правовідносинах не є припиненою, оскільки хоча у червні 2014 року ОСОБА_2 допустив прострочку щодо сплати процентів за користування кредитом, проте перший платіж з погашення основної заборгованості по кредиту мав бути здійснений 05 листопада 2015 року. Частина 4 ст. 559 ЦК України пов'язує припинення поруки саме зі строком виконання основного зобов'язання, а не зі строком сплати процентів, які нараховуються на суму основного зобов'язання, а з моменту невиконання основного зобов'язання до моменту подання позову шестимісячний строк не сплинув.

Відповідачі про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Неявка відповідачів та їх представників, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прдставника позивача, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за договором мають бути виконанні належним чином, з урахуванням непогашеної частини заборгованість за кредитом та припиненням поруки.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Рішення суду першої інстанції оскаржується Банком лише в частині неправомірного припинення договору поруки, тому в іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12 серпня 2011 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав 288 000 грн. строком до 11 серпня 2014 року зі сплатою 21% річних (а.с.11).

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між Банком та ТОВ «Донбастехелектро» укладено договір поруки (а.с.28).

30 жовтня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору за умовами якої залишок заборгованості по кредиту було переведено у поновлювальну кредитну лінію у розмірі 288 000 грн. зі строком повернення до 29 жовтня 2016 року зі сплатою 23% річних.

Пунктом 2.4., 2.5 Додаткової угоди сторонами визначено також і новий графік повернення кредиту (зменшення ліміту кредитної лінії). Проценти мали сплачуватися щомісячно з 1-го по 5-те число кожного поточного місяця (а.с.19).

Разом з тим, 30 жовтня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ТОВ «Донбастехелектро» укладено також додаткову угоду до договору поруки (а.с.29).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що станом на 11 лютого 2015 року загальна заборгованість за кредит договором становить 337 303,15 грн., яка складається з наступного:

-240 0000 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту;

-47 581,82 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту;

-1 571,67 грн. - поточна заборгованість за процентами;

-46 080,58 грн. - прострочена заборгованість за процентами;

-2 069,08 грн. - пеня (а.с.16-17).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Проте, розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував, що одним із відповідачів є юридична особа, а саме, ТОВ «Донбастехелектро».

Так, статтею 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на те, що між сторонами виник спір, пов'язаний з господарською діяльністю відповідача, ТОВ «Донбастехелектро», як юридичною особою, що витікає з укладеного договору поруки між останнім та ПАТ «ВБР», а тому, відповідно до положень ст.ст.1,12 Господарського процесуального кодексу України позовні вимоги до ТОВ «Донбастехелектро» підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

У Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року справа № 6-1323цс-15 викладена правова позиція, відповідно до якої, згідно статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд провадиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до вимог ч.1 ст.310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

За правилом п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями статті 206 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищевикладене, справа в частині позовних вимог до ТОВ «Донбастехелектро», не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Позивачу ПАТ «ВБР» необхідно роз'яснити, що розгляд таких справ відноситься до юрисдикції господарських судів.

У іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.4ч.1 ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року - змінити.

Провадження в частині позовних вимогПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастехелектро» про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

Н.Ф. Шевченко