Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

28 березня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Панькевич Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних.

Свій позов обґрунтовує тим, що 2 жовтня 2008 року він сплатив за відповідача 250290 грн. за квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, по договору купівлі-продажу, який був укладений між відповідачем та ОСОБА_3

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2010 року стягнуто з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 250290 грн. за придбану квартиру.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 31 жовтня 2012 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси залишене без змін.

Вказаними судовими рішеннями був встановлений факт того, що відповідач не виконав свого обовязку по зобовязанню від 2 жовтня 2008 року, так як раніше строку визначеного контрактом від 1 жовтня 2008 року та зобовязанням від 2 жовтня 2008 року припинив свою роботу в ТОВ «ВНЗ СУЕМ».

Зазначений факт в силу норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставиною, що не підлягає доказуванню по даній справі.

13 листопада 2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на його користь грошових кошті в сумі 250290 грн. за придбану квартиру.

14 листопада 2015 року Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.

26 листопада 2014 року з заробітної плати відповідача на його користь було перераховано 1283 грн. 66 коп.; 26 грудня 2014 року з заробітної плати відповідача на його користь було перераховано 1426 грн. 29 коп.; 16 січня 2015 року Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції за рахунок майна відповідача, яке було продане на електронних торгах, було перераховано на його користь 1138 грн. 81 коп.; 28 січня 2015 року з заробітної плати відповідача на його користь перераховано 1200 грн.04 коп.; 26 лютого 2015 року з заробітної плати відповідача на його користь було перераховано 1293 грн. 07 коп.; 26 лютого 2015 року від відповідача на депозитний рахунок ПВ ДВС надійшли кошти в сумі 240818 грн.18 коп.; 17 березня 2015 року від відповідача на депозитний рахунок ПВ ДВС надійшли кошти в сумі 3129 грн. 95 коп.

Таким чином станом на дату складання даної позовної заяви рішення було виконано повністю, а саме відповідачем на його користь було сплачено 250290 грн.

Звертає увагу суду на те, що відповідач в повній мірі сплатив на його користь заборгованість в сумі 250290 грн. лише 17 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не повернув йому грошові кошти згідно договору купівлі-продажу від 2 жовтня 2008 року, то відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому він зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З огляду на норму ст. 257 ЦК України та зважаючи на дату подання даної позовної заяви 26 листопада 2015 року, ним розраховано інфляційне збільшення заборгованості та три проценти річних від простроченої суми в межах строку позовної давності, а саме а 26 листопада 2012 року по дату фактичного погашення заборгованості.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 91339 грн. 99 коп. інфляційного збільшення суми заборгованості та 16891 грн. 22 грн., що є 3% річних від простроченої суми заборгованості, що разом становить 108 231 грн. 21 коп., та судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2010 року не є грошовим зобовязанням, внаслідок прострочення виконання якого може застосовуватися ч.2 ст. 625 ЦК України. Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Крім того, між сторонами взагалі не існувало грошових зобовязань. Вимога про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних може бути предявлена лише на момент існування боргу. Станом на момент звернення з позовом до суду будь якого боргу у відповідача перед позивачем не існувало.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ВНЗ ТОВ «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» про стягнення коштів за придбану квартиру. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 250290 грн. за придбану квартиру.

Вказаним рішенням встановлено, що 2 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. За умовами договору даний продаж є дійсним наміром сторін та вчинено за 250290грн., що є еквівалентом 51500 доларів США, які покупець ОСОБА_2 сплатив, а продавець ОСОБА_4 отримав повністю ще до підписання цього договору.

В цей же день, тобто 2 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчено зобовязання . В преамбулі договору вказано, що у звязку з тим, що сторона 1 (ОСОБА_2В.) придбає квартиру, яку знаходиться в АДРЕСА_3 за гроші надані стороною 2 (ОСОБА_1А.), яка сплатила 100% вартості цієї квартири згідно договору купівлі-продажу між громадянином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сторони уклали між собою наступні зобовязання:

- ОСОБА_2 зобовязався перед ОСОБА_1 виконувати функціональні обовязки викладені в контракті від 1 жовтня 2008 року укладеному між ним та Східноєвропейським університетом економіки і менеджменту у повному обсязі на строк до 1 жовтня 2018 року. У разі невиконання ОСОБА_2 в строк, обумовлений контрактом від 1 жовтня 2008 року своїх зобовязань , сторони домовляються про те, що останній передає права власності на квартиру ОСОБА_1 або повертає гроші згідно договору купівлі-продажу, вказаному в цьому зобовязанні.

1 жовтня 2008 року між Східноєвропейським університетом економіки і менеджменту та ОСОБА_2 укладено контракт про те, що він приймається на роботу до університету на посаду завідуючого кафедрою теорії і практики перекладу та компаративістики.

Наказом від 21 вересня 2010 року №101-к було розірвано строковий контракт з ОСОБА_2 достроково на підставі п.3 умов контракту і він був звільнений з роботи з 21 вересня 2010 року за п.4 ст. 40 КЗпП України.

В подальшому, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2011 року вищевказаний наказ визнано недійсним та скасовано, змінено підставу та формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з п.4 ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України та вважати датою його звільнення 9 вересня 2010 року.

Оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 виконав умови визначені у зобовязанні від 2 жовтня 2008 року, а саме придбав для ОСОБА_2 квартиру яку знаходиться в АДРЕСА_3 , в той час як ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобовязання, припинивши роботу у Східноєвропейському університеті економіки та менеджменту раніше строку, визначеному у зобовязанні, фактично через два роки після її придбання, суд вважає за необхідне відновити порушене право ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 250290 грн., сплачені ОСОБА_1 відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу від 2 жовтня 2008 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 31 жовтня 2012 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року залишено без змін, а тому є таким, що набрало законної сили.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний суд України у справі №6-2759цс15 від 20 січня 2016 року зробив правовий висновок, в якому зазначив, що відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач звернувся в суд з позовом з підстав невиконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року.

Так, за змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається у тому числі, з правовідношення, а якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити грошові кошти на користь кредитора.

З урахуванням викладено положення стаття 625 ЦК України регулює зобовязальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Оскільки обовязок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 250290 грн. виник саме внаслідок постановлення рішення суду до такого зобовязання не можна застосовувати положення ч.2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. (Правовий висновок ВСУ, викладений в постанові від 2 березня 2016 року у справі №6-2491цс15).

Крім цього суд враховує, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року виконувалося в порядку Закону України «Про виконавче провадження» і було виконане відповідачем повністю 17 березня 2015 року, у звязку з чим, виконавче провадження було завершено згідно п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 599, 625 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-61, 79, 88, 209, 212, 213, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 1 квітня 2016 року.

Головуючий: ОСОБА_5