Провадження № 2/127/1258/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради за участю третьої особи без самостійних вимог Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із цивільним позовом до Вінницької міської ради за участю третьої особи без самостійних вимог Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивований тим, що після смерті чоловіка ОСОБА_2, який помер 26 серпня 2002 року, відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини квартири під номером 55, розташованої в місті Вінниці по вулиці Ватутіна в будинку під номером 35, та з гаражу, що знаходиться також по вулиці Ватутіна, 35, відповідно до схематичного плану розташування гаражу, зазначеному у технічному паспорті на гараж. ОСОБА_2 рішенням Виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих № 776 від 12 листопада 1974 року було надано дозвіл на встановлення металевого гаражу, як інваліду загального захворювання II групи у дворі будинку по вул. Ватутіна, 35. КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на зазначений гараж від 12.03.2003 року. За життя спадкодавець розпорядився своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт від 28 лютого 2002 року, котрий був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-367. За цим заповітом спадкодавець заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б зоно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_1. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 своєчасно прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а також вступивши в управління та володіння вказаною квартирою та гаражем. Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.03.2002р., згідно з яким спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з ? частини квартири під номером 55, розташованої в місті Вінниці, по вулиці Ватутіна в будинку під номером 35. Таким чином, зазначеним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.03.2002р. на користь спадкоємця було оформлено лише частину спадкового майна. Стосовно іншої частини спадкового майна, а саме гаражу, то 04.11.2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори з метою оформлення права власності на нього в порядку спадкування за заповітом. Однак державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 своєю постановою за вих. №4056/02-31 від 04.11.2015р. відмовила у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа на гараж № 35 (тридцять пять) по вулиці Ватутіна в місті Вінниці на імя спадкодавця ОСОБА_2. Вказаний гараж необхідний позивачу для задоволення власних потреб, як людини з обмеженими можливостями (інваліда II групи), котра користується спеціальним автомобілем з ручним керуванням, а саме ЗАЗ-968 МБ, що був отриманий інвалідом ОСОБА_2 через органи соціального захисту, і після його смерті переоформлений на його дружину ОСОБА_1 і знятий з обліку в органах соціального захисту.

Ці обставини і стали підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на гараж у ОСОБА_2. Йому в 1974 році місцевими органами влади було видано дозвіл на встановлення металевого гаража, і це право, яке тісно пов»язане з особою спадкодавця, припинено у зв»язку з його смертю. Металевий гараж був обкладений цеглою і відповідно до ст. 376 ЦК України є об»єктом самочинного будівництва, а відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього.

Представник третьої особи без самосійних вимог Першої вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилась, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

26 серпня 2002 року помер чоловік позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-АМ № 177857 від 01 вересня 2002 року.

За життя ОСОБА_2 було надано дозвіл на встановлення металевого гаражу у дворі будинку по вул. Ватутіна, 35 м. Вінниці, що підтверджується рішенням Виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих № 776 від 12 листопада 1974 року про дозвіл на встановлення металевого гаражу, як інваліду загального захворювання II групи у дворі будинку по вул. Ватутіна, 35. КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на зазначений гараж від 12.03.2003 року. За життя спадкодавець розпорядився своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт від 28 лютого 2002 року, котрий був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-367. За цим заповітом спадкодавець заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б зоно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_1. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 своєчасно прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а також вступивши в управління та володіння вказаною квартирою та гаражем. Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.03.2002р., згідно з яким спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з ? частини квартири під номером 55, розташованої в місті Вінниці, по вулиці Ватутіна в будинку під номером 35. Таким чином, зазначеним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.03.2002р. на користь спадкоємця було оформлено лише частину спадкового майна. Стосовно іншої частини спадкового майна, а саме гаражу, то 04.11.2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори з метою оформлення права власності на нього в порядку спадкування за заповітом. Однак державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 своєю постановою за вих. №4056/02-31 від 04.11.2015р. відмовила у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа на гараж № 35 (тридцять пять) по вулиці Ватутіна в місті Вінниці на імя спадкодавця ОСОБА_2. Вказаний гараж необхідний позивачу для задоволення власних потреб, як людини з обмеженими можливостями (інваліда II групи), котра користується спеціальним автомобілем з ручним керуванням, а саме ЗАЗ-968 МБ, що був отриманий інвалідом ОСОБА_2 через органи соціального захисту, і після його смерті переоформлений на його дружину ОСОБА_1 і знятий з обліку в органах соціального захисту.

За життя ОСОБА_2 на місці металевого побудував цегляний гараж в дворі будинку №35 по вул. Ватутіна в м. Вінниці, місце розташування якого визначено в технічному паспорті. В технічному паспорті зазначено про те, що акт прийомки та юридичні документи на гараж відсутні.

Ні рішення Виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих № 776 від 12 листопада 1974 року, ні технічний паспорт на гараж не є правовстановлюючими документами про право власності на гараж на ім»я спрадкодавця ОСОБА_2 Відтак спадкодавець не мав права власності на гараж, а за відсутності права власності в спадкодавця, спадкоємець ОСОБА_1 не може в порядку спадкування за заповітом набути права власності на це майно.

Спадкові відносини регулюються положеннями розділу VII «Спадкове право» ЦК Ураїнської РСР, оскільки спадщина відкрилась і була прийнята позивачем до 01 січня 2004 р.

Але в ст. ст. 524, 1218 Цивільного кодексу України 2003 р. визначено поняття спадкування і склад спадщини, як перехід прав та обов'язків від фізичної особи яка померла, до інших осіб; до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 534 ЦК Української РСР, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, відсутніми в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя