Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2372/15-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, який неодноразово уточнювала та згідно остаточних вимог в редакції від 02.09.2016 р. просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 8 в будинку № 6 по проїзду Тутковського в м. Житомирі від 23.08.1996 р. Як на підставу визнання договору недійсним посилається на недотримання вимог передбачених ч.ч. 1-3 ст.203, ст.657 ЦК України, зазначивши, що квартира вибула із права власності незаконно, не з волі власників, завдяки шахрайським діям невідомих осіб.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. При цьому зазначає, що договір купівлі-продажу спірної квартири Ющенками не укладався, нотаріально не посвідчувався. Крім того, одній із сторін договору ОСОБА_7 (ОСОБА_8) на момент укладення договору виповнилось лише 10 років, тобто угоду було вчинено особою, яка не мала необхідного обсягу дієздатності. Вважає, що суд, відмовляючи у задоволенні позову не дав належної оцінки наданим позивачем доказам та прийшов до необґрунтованого та незаконного висновку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт підроблення підписів у договорі купівлі-продажу спірної квартири від 23.08.1996 р. (між Ющенками і ОСОБА_9) як і наявність підстав для визнання договору недійсним. Крім того, зазначив, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, а не ЦК України, 2004 року, на недотримання норм якого під час укладення договору купівлі-продажу посилається позивач. Обґрунтовуючи рішення в частині підписання спірної угоди неповнолітніми, суд послався на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року (у редакції на час укладення договору купівлі-продажу), згідно якої угоди за неповнолітніх, які не досягли 15 років, а також від імені громадян, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки, усиновителі або опікуни; угоди за неповнолітніх віком від 15 до 18 років, а також від імені осіб, визнаних у судовому порядку обмежено дієздатними, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків, усиновителів або піклувальників.

Проте, такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло №17817, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 04.07.1995 року, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,58 кв.м (т.1 а.с.10).

Згідно копії технічного паспорта загальна площа квартири АДРЕСА_2 складає 74,4 кв.м., жила площа 38,9 кв.м (т.1 а.с.11-12).

Як пояснювала позивач ОСОБА_2, 05 листопада 1996 року її сімя виїхала в Ізраїль, а квартиру надала у користування квартирантам. У серпні 2014 року сестра позивача ОСОБА_12 прилетіла до України та за проханням позивача відвідала квартиру, щоб попередити квартирантів про намір продати квартиру і запропонувати їм її купити чи звільнити. Однак, виявила, що у квартирі проживають ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які придбали вказану квартиру.

Відповідно до копії договору купівлі продажу від 23.08.1996 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстрованого у реєстрі за № 4-5273, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_3 (нова адреса - проїзд Академіка Тутковського, 6) у м. Житомирі, що належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1995 р., ОСОБА_9 (т.1 а.с.14).

Згідно копії довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 1260 від 01.10.2014 р. право власності на спірну квартиру за ОСОБА_9 було зареєстровано підприємством 31.05.2012 р. на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.1996 року (т.1 а.с.15).

26 вересня 2010 року ОСОБА_14 померла, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії 1-ТП №181034, виданого 06.12.2011 року (т.2 а.с.53).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2011 р. встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_14 більш ніж пять років.

23 січня 2012 року, за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини після померлої 26.09.2010 р. ОСОБА_9, приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу ОСОБА_8 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 30/100 ід.ч. житлового будинку № 21 та двох земельних ділянок по вул. Закамянській у м. Житомирі та внесено реєстраційні записи до Спадкового реєстру (т. 2а.с.76-78).

06 липня 2013 року за заявою ОСОБА_15, яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_16, про прийняття після померлої 26.09.2010 р. ОСОБА_14 у спадщину квартири № 8 по проїзду Академіка Тутковського, 6 у м. Житомирі, приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру та внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру (т.2 а.с.86, 111-112).

17 липня 2013 року за договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрований в реєстрі за № 1013, ОСОБА_3 продала ОСОБА_18 квартиру № 8 по проїзду Академіка Тутковського, 6 у м. Житомирі (т.1 а.с.87).

15 жовтня 2013 року ОСОБА_18 продав спірну квартиру ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_19 та зареєстрований в реєстрі за № 11082 (т.1 а.с.90-93).

03 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась з письмовою заявою до Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області про те, що невідомі особи з 1996 року шляхом обману та зловживання довірою шахрайським шляхом заволоділи квартирою №8, що знаходиться по проїзду Академіка Тутковського, 6 в м. Житомирі, на підставі чого порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України, внесене до ЄРСР за № 0005456 від 04.10.2016 р. (т.1 а.с.16).

Як вбачається з відповіді Житомирського обласного державного нотаріального архіву № 916/01-14 від 02.07.2015 року у нарядах справ «Договори відчуження» Другої Житомирської державної нотаріальної контори за 1996 рік договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом 23.08.1996 р. за реєстраційним номером 4-5273, стороною якого має бути ОСОБА_2 відсутній. При перевірці журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій Другої Житомирської нотаріальної контори за 1996 рік, за датою посвідчення 23.08.1996 року за реєстраційним №4-5273 нотаріусом зроблено запис про вчинення іншої нотаріальної дії щодо інших осіб (т.1 а.с.132).

Приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу ОСОБА_13 надаючи 12.07.2016 р. письмові пояснення у даній справі, зазначила, що договір купівлі-продажу квартири від 23.08.1996 року за реєстром №4-5273 нею не посвідчувався, а підпис на договорі не відповідає її дійсному підпису, про що вона давала покази органам слідства (т.2 а.с.132).

Згідно із ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних відносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди та ст. 48 цього Кодексу, яка передбачає, що недійсною є така угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або немайнові права неповнолітніх дітей.

Як розяснив Пленум ВС України в п.4 постанови від 28.04.1978 р. №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (чинної на час укладення оскаржуваного договору) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року (чинної на час укладення оскаржуваного договору), усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах (ч.1,2 п.19 Інструкції).

Запис нотаріальної дії в реєстр провадиться нотаріусом чи іншим працівником державної нотаріальної контори або особою, яка знаходиться у трудових відносинах з приватним нотаріусом, тільки після того, як посвідчувальний напис на документі або документ, що видається нотаріусом, ним підписані (ч.5 п.19).

Пунктом 27 Інструкції визначено, що обовязковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (ст.ст. 227, 242, 244, 426 ЦК).

Угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Такі документи нотаріус приймає лише при наявності відмітки (штампу) про реєстрацію відповідних прав та витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, який є невідємною частиною правовстановлюючого документа.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи було встановлено, що продавцями спірної квартири за вказаним договором купівлі-продажу від 23.08.1996 р. були ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, яким спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1995 р.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, позивач ОСОБА_2 зазначила відповідачем у справі тільки покупця ОСОБА_9

Згідно положень ст.ст. 30, 32 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позов може бути предявлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів.

Розглянувши справу, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 10, 206 ЦПК України, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, зокрема не визначився з характером правовідносин, які виникли, та колом сторін : не вирішив питання щодо залучення до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, оскільки прийняте рішення безпосередньо стосується їх прав та обов'язків як сторін договору, які разом з позивачем відчужили ОСОБА_9 належну їм на праві власності квартиру, чим порушив право останніх на справедливий судовий розгляд.

При вирішенні спору суд першої інстанції вказані обставини не врахував, оскаржувальним рішенням вирішив питання про права та обовязки осіб, які не приймали участь у справі, апеляційний суд позбавлений можливості усунути такі процесуальні порушення суду першої інстанції, а тому його рішення підлягає скасуванню з ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: