У х в а л а

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суду м. Києва рішенням від 28 січня

2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 2 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у позові відмовив з інших підстав.

Колегія суддів судової палати у цивільних в справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 жовтня 2015 касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в не зміненій частині залишила без змін.

28 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 28 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня

2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 40 та 492 Кодексу законів про працю України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня, 8 та 22 липня, 9 грудня

2015 року в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 29 жовтня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в нескасованій частині, дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки під час скорочення штату або чисельності працівників підприємства, позивач відмовився від запропонованих вакансій, а також не мав переважного права на зайняття посади заступника Голови правління з економічних питань, оскільки не відповідав кваліфікаційним вимогам для призначення на дану посаду.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах містяться такі висновки:

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня

2015 року суд касаційної інстанції, залишивши ухвалені у справі судові рішення без змін, указав на те, що відповідач штучно створив підстави для скорочення посади позивача та що розірвання трудового договору відбулося без попередньої згоди органу профспілкової організації;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши ухвалені у справі судові рішення без змін, виходив з того, що при скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів відмови;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши ухвалені у справі судові рішення без змін, зазначив, що відповідач допустив порушення при звільненні позивача, оскільки відсутня згода профспілкового комітету на звільнення працівника та не встановлено скорочення чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, виходив з того, що при звільненні позивача з роботи відповідач порушив вимоги трудового законодавства, оскільки позивачу не було запропоновано всіх вакансій, які існували у відповідача на період звільнення.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г Ярема.