ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Леванчука А.О., Наумчука М.І.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» (далі - КП «Служба Єдиного Замовника»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 26 квітня 2012 року між ним та дочірнім підприємством «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника» укладено договір найму (оренди) наземного транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 498. Предметом договору є строкове платне користування наземним транспортним засобом, а саме - ЗИЛ 433362 автопідйомник-С, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, 2002 року випуску, колір сірий, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно з умовами договору орендну плату встановлено у розмірі 12 000 грн за кожен місяць строку користування автомобілем, і виплачується наймодавцю не пізніше 10 числа кожного місяця. У зв'язку з неналежним виконанням наймачем умов договору у нього утворилася заборгованість у розмірі 70 000 грн. Актом приймання-передачі від 27 грудня 2012 року наймач повернув йому предмет договору, проте заборгованість не погасив. 03 травня 2013 року між ним, ДП «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника» та КП «Служба Єдиного Замовника» було укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого первісний боржник перевів на нового боржника заборгованість (грошове зобов'язання) у розмірі 70 000 грн, що виникла на підставі основного договору. Відповідач частково погасив заборгованість за договором, 20 000 грн. 02 квітня 2014 року він звернувся до КП «Служба Єдиного Замовника» з вимогою не пізніше 10-денного терміну з дня отримання претензії перерахувати залишок заборгованості за договором на його рахунок, яка залишена без задоволення. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 50 000 грн заборгованості за договором найму транспортного засобу. Також, просив стягнути пеню у розмірі 5 545 грн 20 коп., три проценти річних від простроченої суми - 1 606 грн 85 коп. та інфляційні втрати - 33 107 грн 78 коп.

У вересні 2015 року КП «Служба Єдиного Замовника» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому просило встановити нікчемність укладеного між ДП «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника», КП «Служба Єдиного Замовника», та ОСОБА_3 договору про переведення боргу від 03 травня 2013 року, а також застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнувши з ОСОБА_3 на користь КП «Служба Єдиного Замовника» 20 000 грн, одержаних на виконання нікчемного договору. В обґрунтування вимог, позивач посилається на те, що 03 травня 2013 року між ДП «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника», КП «Служба Єдиного Замовника» та ОСОБА_3 укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого первісний боржник перевів свій борг за оренду автомобіля на нового боржника, внаслідок чого новий боржник замінив первісного боржника як зобов'язану сторону з погашення заборгованості в розмірі 70 000 грн перед кредитором. КП «Служба Єдиного Замовника» було частково погашено заборгованість за договором про переведення боргу та сплачено 20 000 грн. У зв'язку із тим, що у договорі найму (оренди) транспортного засобу від 26 квітня 2012 року, ОСОБА_3 є стороною як фізична особа, цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню та був посвідчений, тому правочин щодо заміни боржника у зобов'язанні, яке виникло з цього правочину, також має бути обов'язково нотаріально посвідчений. Оскільки договір про переведення боргу від 03 травня 2013 року не був нотаріально посвідчений, він є нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. А тому, ОСОБА_3 зобов'язаний повернути КП «Служба Єдиного Замовника» у натурі все, що він одержав на виконання цього правочину, а саме: грошові кошти в сумі 20 000 грн, сплачені йому підприємством.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Позов КП «Служба Єдиного Замовника» задоволено частково. Встановлено нікчемність укладеного між ДП «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника», КП «Служба Єдиного Замовника» та ОСОБА_3 договору про переведення боргу від 03 травня 2013 року. Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Служба Єдиного Замовника» 20 000 грн на рахунок повернення в натурі грошових коштів, одержаних на виконання нікчемного договору. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення його позову та про відмову у зустрічному позові, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 26 квітня 2012 року між ДП «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника» та ОСОБА_3 було укладено договір найму (оренди) наземного транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_4, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передав у строкове користування ДП «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника» автомобіль «ЗИЛ 433362 Автопідйомник-С», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 27-29).

03 травня 2013 року між ДП «Ніжинжитлосервіс» КП «Служба Єдиного Замовника» (первісний боржник), КП «Служба Єдиного Замовника» (новий боржник) та ОСОБА_3 (кредитор) у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення було укладено договір про переведення боргу за вищевказаним договором найму (оренди) наземного транспортного засобу (а. с. 43-44).

На виконання договору про переведення боргу КП «Служба Єдиного Замовника» було частково погашено заборгованість за договором найму (оренди) наземного транспортного засобу від 26 квітня 2012 року та сплачено ОСОБА_3 20 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 02 липня 2013 року № 395, та останнім не заперечується (а. с. 94).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову зустрічного позову та про відмову в позові ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що укладення у письмовій формі без нотаріального посвідчення договору переведення боргу за нотаріально посвідченим договором найму (оренди) наземного транспортного засобу, є недійсним в силу закону, у зв'язку з чим підлягають застосуванню правові наслідки недійсності нікчемного правочину.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові

За положеннями ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Як установлено судами та вбачається із матеріалів справи, договір найму (оренди) наземного транспортного засобу від 26 квітня 2012 року було посвідчено приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 10, 60, 212-214, 303, 315 ЦПК України встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки на відміну від нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу від 26 квітня 2012 року, оспорюваний договір про переведення боргу не було нотаріально посвідчено.

Також, судами вмотивовано відхилено посилання ОСОБА_3 на те, що в період укладення спірного договору він був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а законодавство не вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договорів оренди транспортних засобів у сфері господарювання, які укладаються між юридичними особами, тому відсутні підстави для обов'язкового нотаріального посвідчення договору про переведення боргу, оскільки така обставина не означає автоматичного укладення договорів як фізичною особою-підприємцем, а як вбачається із договору оренди транспортного засобу 26 квітня 2012 року, він укладений із ОСОБА_3 як із фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: А.О. Леванчук

М.І.Наумчук

І.К.Парінова

О.В. Попович