Справа № 234/9293/14-ц
Провадження № 2/234/10/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Бакуменко А.В.,

при секретарі Кісточка І.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ЧЕЧЕРІНДА ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання заповіту недійсним, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 18.08.2014 року померла його бабуся ОСОБА_6. Він та його родина доглядала за бабусею 20 років. 21.101994 року ОСОБА_6 зробила заповіт, згідно якого заповіла йому ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, при заведені спадкової справи було виявлено, що ОСОБА_6 26.12.2013 року склала заповіт , згідно до якого усе своє майно заповіла ОСОБА_2

Останні два роки свого життя ОСОБА_6 дуже хворіла. 01.08.2013 року Орган опіки та піклування звертався до суду із заявою про визнання ОСОБА_6 недієздатною та призначення над нею опіки. В рамках даного провадження було проведено психіатричне обстеження ОСОБА_6, в котрому зазначено, що остання не могла керувати своїми діями.

Вважає, що ОСОБА_6 уклала заповіт в стані котрий не давав їй можливості усвідомлювати свої дії. Просить суд визнати заповіт укладений ОСОБА_6 26.12.2013 року недійсним.

Позивач ОСОБА_5 суду пояснив, що позов підтримує в повному обсязі ОСОБА_6 останні 5-6 років свого життя вела себе не адекватно, ускладнення почались після того як вона перенесла інсульт. Вважає, що при укладенні другого заповіту ОСОБА_6 не могла керувати своїми діями.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач заперечував проти задоволення заявленого позову, посилаючись на той факт, що ОСОБА_6 не була хворою, не страждала на психічні захворювання, а експертиза в рамках цивільного провадження про визнання ОСОБА_6 недієздатною взагалі не проводилась, оскільки останню не відвозили на експертизу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він був лікарем ОСОБА_6, спостерігав за нею в звя?зку з анемією. Приблизно в 2011 році в неї почались проблеми з серцем, вона лежала у лікарні. Десь через рік після цього у ОСОБА_6 був перелом лівого плеча. ОСОБА_6К, жила разом з племінницею, коли остання померла вона стала жити сама, а до неї приходив ОСОБА_5. ОСОБА_6 страждала на соматичне захворювання, він не є психіатром і не може сказати стосовно психічних розладів, як на його думку то не було. Перед смертю у ОСОБА_6 прогресувало її соматичне захворювання, і він ходив до неї додому. Бачив і ОСОБА_5 і ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що як на його думку то ОСОБА_6 була неадекватною особою, доглядав її ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що при укладенні заповіту вона присутня не була, з ОСОБА_10 вона не знайома. ОСОБА_6 була дуже чудною особою, коли ОСОБА_5 приносив їй їжу вона викидала її у сміттєве відро. ОСОБА_6 на її думку вела себе адекватно, в неї була проста ненависть до всіх людей.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_6 була оглянута за вимогою суду в 2013 році, дільничним психіатром Боднаром. Перебувала на консультативному обліку в психіатричному диспансері.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що жодних порушень при складанні ОСОБА_12 амбулаторної судово-психіатричної експертизи на ОСОБА_6 лікарями допущено не було. Діючі інструкції не забороняють їм проводити експертизу по документам та висновку лікаря, котрий оглянув особу на місці, в разі неможливості доставленя такої особи. ОСОБА_6 страждала на психічний розлад, котрий з часом лише прогресував би.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання. Свідків, дослідивши матеріали справи набуває висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 21 жовтня 1994 року уклала заповіт у відповідності до котрого все майно заповіла ОСОБА_5, даний заповіт було підписано ОСОБА_6 особисто.

26 грудня 2013 року ОСОБА_6 уклала заповіт, відповідно до котрого все своє майно заповіла ОСОБА_2, даний заповіт було оголошено вголос для ОСОБА_6, оскільки вона не могла його особисто прочитати, та підписано ОСОБА_10.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсним є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;складені особою,яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

На підставі ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде виявлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно до діючого законодавства - право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Виходячи зі змісту вищенаведеного - заповідачем може бути будь-яка фізична особа, яка є повністю дієздатною, має тестаментоздатність. Відповідно до ст. 34 ЦК повністю дієздатними є фізичні особи, що досягли вісімнадцяти років (повнолітні). Повну цивільну дієздатність особа також може набути в разі реєстрації шлюбу (ст. 34 ЦК) до досягнення повноліття. Крім того, повна цивільна дієздатність може бути надана особі, яка досягла шістнадцяти років і працює за трудовим договором, неповнолітній особі, яка записана матір?ю або батьком дитини, особі, яка досягла шістнадцяти років і бажає займатися підприємницькою діяльністю (ст. 35 ЦК).

Не можуть складати заповіти особи, хоча і повнолітні, однак визнані в встановленому законом порядку недієздатними (до таких належать особи не здатні усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу (ст. 36 ЦК)); особи, які склали заповіт під час, коли вони не усвідомлювали значення своїх дій та (або) не могли керувати ними (ст. 225 ЦК). При цьому заповідач має бути дієздатним на момент складання заповіту.

Заповіт як правочин, безпосередньо пов?язаний з особою заповідача, повинен бути здійснений особисто ним. Здійснення заповіту через представника не допускається. Не допускається також складання заповіту від імені кількох осіб, за винятком заповіту подружжя відносно спільного майна (див. коментар до ст. 1243 ЦК).

Згідно до вимог ст.. 1235 ЦК України - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У відповідності до ОСОБА_12 амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 123 від 29 листопада 2013 року ОСОБА_6 страждає на органічний розлад особистості з наростаючим інтелектуально - мнестичним зниженням внаслідок сосудістого захворювання головного мозку (церебральний атеросклероз 3 стадії з гіпертензією, наслідки перенесеного острого порушення мозкового кровообігу в 2007 році). Ступінь виваженості органічних змін особистості, обумовлена сосудістим процесом, позбавляє іспитуємо здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 2 ст. 10, ч.І ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рамках даної цивільної справи судово-психіатрична (посмертна) експертиза не проводилась, оскільки позивач відмовився від проведення експертизи підтверджуючи свої вимоги наявністю ОСОБА_12 амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 123 від 29 листопада 2013 року, а відповідач не заявляв клопотання про призначення експертизи.

Суд при ухваленні рішення оцінює сукупність наданих сторонами доказів, суд не бере до уваги посилання відповідача та його представника стосовно того, що ОСОБА_12 амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 123 від 29 листопада 2013 року, є незаконним, оскільки його дійсність і законність ніхто не оспорював.

Суд набуває висновку, що даний ОСОБА_12 у сукупності з іншими доказами, підтверджує факт неможливості усвідомлення ОСОБА_6 станом на 26.12.2013 року своїх дій.

Окрім того, вважаю за необхідне зазначити, що між проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 123 від 29 листопада 2013 року та укладенням ОСОБА_6 заповіту пройшло менше одного місяця, а з пояснення свідка ОСОБА_12 вбачається, що хвороба могла лише прогресувати у силу віку ОСОБА_6

Крім вищевказаного, суд звертає увагу на той факт, що згідно заповіту від 26.12.2013 року ОСОБА_6 не могла самостійно підписати текст заповіту, не могла його прочитати, внаслідок чого це зроблено ОСОБА_10, що також підтверджує той факт, що ОСОБА_6 таки страждала на певні захворювання, та спростовує пояснення ОСОБА_2 що ОСОБА_6 особисто зверталась до БТІ м. Краматорська та інших структур для відновлення документів на квартиру.

Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що факт неспроможності ОСОБА_6 усвідомлювати свої дії на час підписання нею заповіту від 26.12.2013 року є доведеним зібраними доказами.

Керуючись ст.ст.10, 57, 60, 88, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 203,215,216, 225, 1235,1257ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ЧЕЧЕРІНДА ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати заповіт укладений ОСОБА_6, посвідчений 26 грудня 2013 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_13, занесений до реєстру за № 2013 - недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та надруковано в одному примірнику.

Суддя

Краматорського міського суду ОСОБА_14