ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6892/16-ц
провадження № 2/753/4371/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"29" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кириченко Н.О.,

при секретарі Олійник М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва справу за позовом Автогосподарства ГУМВС України в м.Києві до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 14.05.2015 року, в м. Києві, на вул. Гречка, відбулось ДТП з вини відповідача ОСОБА_2, який керуючи автомобілем «ВАЗ» з номерним знаком НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем «УАЗ» з номерним знаком НОМЕР_1, який належить автогосподарству ГУМВС України в м.Києві, внаслідок чого автомобіль «УАЗ» з номерним знаком НОМЕР_1 був пошкоджений. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1250 грн. - вартість оплачених ним послуг за проведення автотоварознавчого дослідження, проведеного для визначення суми матеріальної шкоди завданої у зв"язку з пошкодженням автомобіля «УАЗ» з номерним знаком НОМЕР_1 внаслідок вказаної ДТП.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявсяь належним чином, зокрема через друковані ЗМІ - газета "Урядовий кур"єр" від 22.06.2016 року №116(5736), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 14.05.2015 року о 02 год. 40 хв. в м.Києві по вул. М. Гречка, керуючи автомобілем «ВАЗ» з номерним знаком НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп"яніння, перетнувши подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив п. 1.3, п. 2.9а ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «УАЗ» з номерним знаком НОМЕР_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

При цьому, позивачу, який є власником автомобіля «УАЗ» з номерним знаком НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 05.11.2008 року, безпосередньо внаслідок пошкодження цього автомобіля було завдано матеріальний збиток на суму 12 188 грн. 01 коп., що випливає зі звіту про оцінку транспортного засобу від 11.08.2015 року.

Постановою Подільського районного суду м.Києва від 05.06.2015 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124, 130 ч.1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий у свою чергу повинен подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Матеріали справи також не містять доказів укладення ОСОБА_2 (іншою особою) договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації вказаного транспортного засобу «ВАЗ».

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Автогосподарства ГУМВС України в м. Києві завдану матеріальну шкоду у сумі 12 188 грн. 01 коп., вартість сплачених послуг за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1250 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Н.О. КИРИЧЕНКО