Справа № 301/904/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Кожух О.А., Джуги С.Д.

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: служба в справах дітей Іршавської РДА про усунення перешкод у користуванні приватною власністю та виселення,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Іршавського районного суду від 14 червня 2016 року, яким усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком та надвірними спорудами шляхом виселення з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянтка просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, вимоги викладені в ній просила задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_9 на підставі договору довічного утримання від 10.11.1995 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Згідно заповіту ОСОБА_10 заповів все своє майно позивачці - ОСОБА_2

Рішенням Іршавського районного суду від 20 березня 2015 року, визнано за ОСОБА_2 Іванінвною, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в цілому.

На підставі зазначеного рішення суду 16 лютого 2016 року проведена державна реєстрація права власності на зазначений житловий будинок, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ( а. с. 9-10).

Однак, для здійснення позивачкою правомочностей власника щодо користування й розпорядження належним їй житловим будинком з надвірними спорудами існують перешкоди, оскільки в цьому будинку зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 - колишні члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_10, що стверджується довідками Ільницької сільської ради від 29 лютого 2016 року № 989 та від 23 травня 2016 року №02-29/377 (а.с. 11, 42).

Ухвалюючи на підставі ст.391 ЦК України та ст.150 ЖК України рішення про усунення зазначених перешкод шляхом виселення відповідачів, суд першої інстанції керувався фактом порушення права власності позивачки.

Такий висновок є правомірним і відповідає вимогам наведених норм матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.

З огляду на ст.156 ЖК України, 391 ЦК України право членів сім'ї ( зокрема колишніх членів сім'ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї (колишні члени сім'ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням.

Право власності ОСОБА_10 припинено у зв'язку з його смертю (п.11 ст.346 ЦК України). Будь-яких інших договірних правовідносин між відповідачами і попереднім власником, які б давали підстави для обмеження прав позивачки, як нового власника житлового будинку з надвірними спорудами, не існувало, як не існує і передбачених законом підстав.

Висновки суду відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

Посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що вона проживала у будинку більше 10 років з 01.01.2001 року по теперішній час, а тому на підставі ст. 344 ЦК України має місце набуття права на житло за набувальною давністю, не заслуговують на увагу, оскільки таке право згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України набувається за рішенням суду. Апелянтом відповідне рішення суду не надано. Отже, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно не набувається автоматично.

Також безпідставними є доводи апелянтки про те, що суд в порушення ст. 109 ЖК України виселив відповідачів без надання іншого жилого приміщення, оскільки вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення були задоволені на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 156 ЖК України, які не передбачають надання іншого житла.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідачки відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді