Справа № 336/1147/16-Ц
Провадження № 2/336/1181/2016
У Х В А Л А

про відмову у забезпечення позову

29 березня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Кляшторного В.С.

при секретарі Ведмедьовій В.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 4 Шевченківського районного суду м. Запоріжжя заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заяву, в якій просить вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-170 видане 25.01.2007 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою та на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2, що належить відповідачу на праві приватної спільної часткової власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 779854 виданого 08.08.2006 року Комунальним підприємством Попаснянське районне бюро технічної інвентаризації. Своє клопотання мотивує тим, що оскільки укладений між ними договір позики не забезпечений будь-яким способом, що передбачено законодавством тому існує ризик невиконання у майбутньому рішення суду, оскільки відповідач може відчужити все своє майно до набрання рішенням законної сили, наслідком чого стане утруднення або неможливість виконання судового рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити заяву та забезпечити позов.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що зазначене в заяві майно на яке позивач просить накласти арешт йому не належить, інформація стосується осіб зі схожими анкетними даними. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши думку сторін, вивчивши доводи заявленого клопотання, перевіривши матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним відмовити у задовленні заяви позивача про забезпечення позову.

За змістом ч.1, ч. 2 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини 3 зазначеної статті забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно ч. 3. ст. 152 УПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 3 Постанови № 9 Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови № 9 Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність-зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Оцінка судом обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову здійснюється з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, зокрема, виходячи з відповідності заходу вимогам, на забезпечення яких він вживається, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходить з того, що позивачем не надано достовірних відомостей, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, дійсно належить на праві власності відповідачеві і вартість такого майна співрозмірна розміру заявлених позовних вимог. Копії витягів з державних реєстрів містять інформацію про майно, яке належить особам зі схожими анкетними даними, без зазначення ідентифікаційних даних відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.С. Кляшторний