Справа № 755/6032/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2016 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржують: старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковська Олена Сергіївна, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на неправомірні дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковської Олени Сергіївни, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просить суд: визнати дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції щодо виконання судового рішення за виконавчим листом № 755/22438/14, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 29 квітня 2015 року, неправомірними; визнати дії старшого державного виконавця Рудьковської О.С. Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції щодо виконання судового рішення за виконавчим листом № 755/22438/14, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 29 квітня 2015 року, неправомірними; постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Рудьковської О.С. від 09 березня 2016 року - про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/22438/14, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 29 квітня 2015 року, - скасувати; постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Рудьковської О.С. від 09 березня 2016 року - про арешт майна та оголошення заборони його відчуження з примусового виконання виконавчого листа № 755/22438/14, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 29 квітня 2015 року - скасувати.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 26 березня 2016 року на її адресу надішли наступні документи із виконавчої служби: постанова старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковської О.С. від 09 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 50410748 з примусового виконання виконавчого листа № 755/22438/14, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 29 квітня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 1 235 813,11 гривень. Згідно даної постанови державний виконавець встановив 7-денний строк для самостійного виконання зобов'язання; постанова старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковської О.С. від 09 березня 2016 року ВП № 50410748 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження. Згідно даної постанови державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржникові «у зв'язку із несплатою боргу». Однак, вона вважає, що при винесенні даних постанов державним виконавцем було грубо порушено норми законодавства про виконавче провадження, а тому такі постанови мають бути скасовані. Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 09 березня 2016 року. Боржниці було надано строк для добровільного виконання у «7-денний строк». Проте, державний виконавець не направила вчасно боржниці копії цієї постанови, як того вимагають положення Закону України «Про виконавче провадження». Про існування даної постанови їй стало відомо аж 26 березня 2016 року, тобто через два з половиною тижні від дня її винесення. Також, разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, в цей самий день державний виконавець виніс постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження. Це, на її думку суперечить 7-ненному строку самостійного виконання зобов'язання. Такими неправомірними діями державного виконавця її було позбавлено передбаченого законом права на добровільне виконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у скарзі, просила скаргу задовольнити. Пояснила суду, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було порушено права заявника на своєчасне ознайомлення з постановою, при цьому надано строк для добровільного виконання, але постанови вчасно не направлено. Крім того, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження в цей же день, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження, що є порушенням законодавства.

Представник заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 19 та ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковська О.С. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, дії якої оскаржуються.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рудьковською О.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 755/22438/14, виданого 29 квітня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 1235813,11 гривень.

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, 09 березня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рудьковською О.С. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 1235813,11 гривня.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, сторона заявника посилалася на те, що державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та одночасно винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, тим самим порушуючи право заявника на добровільне виконання рішення суду. При цьому, постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було отримано заявником 26 березня 2016 року, тим самим порушено право добровільного виконання рішення суду у семиденний строк з моменту винесення постанови.

Так, статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків

розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника,

боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження були винесені 09 березня 2016 року.

Враховуючи вищенаведені приписи Закону, суд приходить до висновку, що державний виконавець наділений правом одночасного з винесенням як постанови про відкриття виконавчого провадження, прийняти постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За вказаних обставин, судом не вбачається підстав для визнання дій державного виконавця в частині виконання рішення суду та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, неправомірними, а відповідно відсутні підстави для скасування вищезазначених постанов. При цьому суд враховує також і наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

В такому ж порядку вирішується питання про відкладення примусового виконання рішення у разі несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, за наявності заяви боржника про добровільне виконання рішення.

Разом з тим, ні до матеріалів скарги, ні в судовому засіданні представником заявника не надано суду відомостей які б підтверджували звернення боржника до державного виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, відомостей які б підтверджували намір боржника виконати рішення в добровільному порядку.

Таким чином, посилання представника скаржника на порушення прав боржника у виконавчому провадженні, що потягло за собою неможливість виконання рішення суду боржником добровільно є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Інших підстав, які б слугували підставою для прийняття рішенням суду про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 березня 2016 року та постанови від 09 березня 2016 року про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, у скарзі ОСОБА_1 не зазначено, в судовому засіданні представником заявника не наведено, а судом під час розгляду справи не встановлено. За вказаних обставин оскаржувані рішення були прийняті державним виконавцем відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 березня 2016 року була направлена боржнику лише 24 березня 2016 року, про що свідчить відбиток штемпелю на конверті, адресованому заявнику державним виконавцем.

Таким чином, враховуючи, що державний виконавець направив боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 березня 2016 року лише 24 березня 2016 року, тобто з порушенням встановленого Законом строку, суд приходить д висновку, що дії державного виконавця щодо несвоєчасного направлення боржнику у виконавчому провадженні ВП № 50410748 ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 березня 2016 року є неправомірними.

Пунктом 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Таким чином, згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» право відкривати виконавче провадження, виносити відповідні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження надано саме державному виконавцю.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржують: старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковська Олена Сергіївна, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на неправомірні дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковської Олени Сергіївни.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1, 2, 19, 25, 27, 31, 35 Закону України «Про виконавче провадження», п. 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 14, 57-60, 64, 209, 210, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Рудьковської Олени Сергіївни щодо несвоєчасного направлення боржнику у виконавчому провадженні ВП №50410748 ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 березня 2016 року неправомірними.

В іншій частині скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: