Справа № 301/1853/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Іршавського районного суду від 6 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

09.09.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Вироком Іршавського районного суду від 06.06.2012 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, за обставинами вчинення якого він 07.11.2012 близько 21-00 к.ч. у с. Білки Іршавського району поблизу будинку АДРЕСА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння умисно завдав декілька ударів позивачу в область голови, після його падіння на землю продовжував завдавати ударів ногами, а коли ОСОБА_1 зумів підвестися, ОСОБА_2 знову ударами повалив його на землю, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість. Цими діями позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді множинних лінійних переломів склепіння черепа, вдавленого депресійного перелому лобної кістки, травматичного розходження сагітального шва.

Діями відповідача позивачу завдано великої моральної шкоди. Позивач зазнав фізичного болю, страждань, тілесні ушкодження були небезпечними для його життя, діями відповідача його було принижено, він зазнав сильних душевних переживань, йому довелося тривалий час лікуватися, його здоров'я розладналося, з'явилася втомлюваність, була значною мірою обмежена нормальна і звична життєдіяльність, порушився сон, він часто згадує події, пов'язані зі злочином тощо. Нормальні, звичні життєві зв'язки позивача порушилися, йому довелося протягом тривалого часу докладати значних зусиль для організації свого життя, усунення наслідків злочину, захищати свої інтереси правовим шляхом, витрачати на це кошти, він потребував сторонньої допомоги і вимушений був турбувати родичів, інших людей. Загалом ця психотравмуюча ситуація негативно позначилася на його здоров'ї та емоційному стані, її наслідки тривають.

Моральні страждання позивача неможливо оцінити повністю, однак, компенсацію моральної шкоди позивач оцінює в суму 100000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 23, 201, 289, 297, 1167 ЦК України, позивач просив стягнути на його користь із відповідача 100000,00 грн у рахунок компенсації завданої моральної шкоди та покласти на того судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду від 06.06.2016 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000,00 грн у рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 3072,00 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору і 1000,00 грн судового збору в дохід держави.

Відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, оскаржив рішення суду. Зазначає, зокрема, що рішення не відповідає вимогам закону, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження підстав і вимог позову, а показання свідків та висновок судово-психологічної експертизи не є належними доказами. Так, свідки є членами сім'ї потерпілого, а експертний висновок виконано із порушеннями встановленого для цього порядку. Крім того, відповідач частково відшкодував потерпілому завдану шкоду. Суд не взяв цього до уваги і стягнув кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі, який є надмірним. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким вирішити спір із урахуванням меж розумності, виваженості та справедливості.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Вказує, серед іншого, на належність висновку експерта як доказу, який, утім, оцінюється в сукупності з іншими доказами, а також на необґрунтованість доводів відповідача про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка апеляцію підтримала, позивача ОСОБА_1 - адвоката Фекете М.М., який скаргу не визнав, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості. Рішення суду відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, яким дано правильну оцінку.

Вироком Іршавського районного суду від 06.06.2014, що набрав законної сили 09.07.2013, ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо він протягом 2-х років не вчинить нового злочину, із покладанням на нього певних обов'язків (а.с. 4-5). Як встановлено вироком, ОСОБА_2 07.11.2012 близько 21-00 к.ч. у с. Білки Іршавського району поблизу будинку АДРЕСА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, умисно завдав декілька ударів правою рукою ОСОБА_1 в область голови, внаслідок чого потерпілий упав на землю, після чого завдав удар взутою правою ногою в область голови потерпілого, а коли ОСОБА_1 підвівся, ОСОБА_2 штовхнув його рукою в груди, від чого той падаючи на землю вдарився головою об бетонну огорожу і втратив свідомість. Цими діями позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді множинних лінійних переломів склепіння черепа, вдавленого депресійного перелому лобної кістки, травматичного розходження сагітального шва.

У вироку зазначено, що обвинувачений ОСОБА_2 сплатив потерпілому ОСОБА_1 16000,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і зобов'язався до 01.06.2015 відшкодувати решту матеріальної шкоди в розмірі 27000,00 грн. Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Постановою Іршавського районного суду від 22.06.2015 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт (а.с. 24). Із Висновку Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області від 22.05.2015, складеного за заявою ОСОБА_6, інших документів (а.с. 22, 23) і змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2 04.05.2015 близько 00-30 к.ч. на вул. Центральній у с. Білки Іршавського району ображав нецензурними словами ОСОБА_6, погрожував їй фізичною розправою, ці протиправні дії вчинив у стані алкогольного сп'яніння.

Медичною документацією зафіксовано, що у 2013-2015 рр. ОСОБА_1 продовжував лікуватися від наслідків тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_2 під час вчинення злочину (а.с. 47-48). Висновок № 4170 судово-психологічної експертизи від 14.04.2016, виконаний фахівцем ЛНДІСЕ (а.с. 95-101), містить дані, зокрема, про те, що внаслідок перенесеної ОСОБА_1 07.11.2012 психотравми та отриманих тяжких тілесних ушкоджень раптово змінився звичний хід його життєдіяльності та життєвого планування; виникла необхідність проходити лікування, відповідні процедури; виник та продовжує виникати фізичний та психологічний дискомфорт; виник залежний від опіки стан; обмежена можливість планування майбутнього і нечіткість перспектив у повернені працездатності у майбутньому; виникли значні негативні наслідки для здоров'я, психічного, емоційного стану і т.ін., судовий експерт дійшов висновку, що ситуація, що виникла для ОСОБА_1 внаслідок вчинення злочину щодо нього та подальшого лікування і реабілітації, є психотравмуючою, йому завдані психологічні та фізичні страждання, рекомендований розмір компенсації моральної шкоди становить від 864 до 1728 мінімальних заробітних плат.

У зв'язку із запереченням стороною відповідача правомірності використання судовим експертом при проведенні судово-психологічної експертизи методики О.М. Ерделевського як знятої з Реєстру методик проведення судових експертиз (а.с. 115), суд одержав роз'яснення ЛНДІСЕ від 24.05.2016 за вих. № 3168 про те, що «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», розроблена О.М. Ерделевським, за рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи від 29.01.2016 була знята з реєстру та перенесена до переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, а визначення способу проведення експертизи (вибір методики, методу дослідження) належить до компетенції експерта (а.с. 122).

Висновок експерта може бути одним із належних та допустимих доказів (засобів доказування), якими доводиться факт заподіяння моральної шкоди, її розмір та інші обставини, що мають значення в справі, водночас цей доказ не є єдино можливим, не є обов'язковим для суду, не має наперед встановленого значення і оцінюється судом у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами (ст.ст. 57-60, 66, 143, 147, 212-215 ЦПК України). Власне доказування відповідного предмету з огляду на його специфіку (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) може бути позивачем здійснене і без проведення експертизи (в даному випадку - судово-психологічної), шляхом надання інших доказів (письмових, показань свідків, процесуальних, інших документів тощо), якими підтверджуються обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації і т.ін.

У справі відсутні докази, які б підтверджували відшкодування винним у вчиненні злочину моральної шкоди потерпілому, тоді як потерпілий, якому винними протиправними діями щодо нього та ушкодженням здоров'я завдано моральної шкоди, управі вимагати її повного відшкодування, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною, свої цивільні і процесуальні права та право на захист сторона здійснює вільно, на власний розсуд (ст. 55 Конституції України, ст. 3 ч. 1 п. 5, ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 3, ст. 12 ч. 1, ст. 15, ст. 16 ч. 1, ч. 2 п. 9, ст. 20 ч. 1, ст.ст. 23, 1167, ст. 1168 ч. 1, ст. 1177 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2, ст. 15 ч. 1 п. 1 ЦПК України). Посилання сторони відповідача на відшкодування шкоди в розмірах, зазначених у вироку Іршавського районного суду від 06.06.2014, не може братися до уваги, оскільки таке не стосується компенсації моральної шкоди. Про відсутність вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу не йдеться.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав правильну оцінку наявним доказам у їх сукупності та взаємозв'язку включно із показаннями свідків, належність і допустимість яких як доказів не спростована, а сумніви сторони відповідача в яких є надуманими, і вірно виходив з того, що підставою для пред'явлення позову є передусім факт заподіяння злочином, внаслідок якого завдано істотної шкоди здоров'ю потерпілого та існував реальний ризик його смерті через дії відповідача, моральної шкоди потерпілому. Позивач зазнав моральної шкоди та моральних страждань, внаслідок негативних чинників життя позивача поза його волею змінилося, наслідки для нього винних дій відповідача тривають. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд правильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені норми закону, якими вони регулюються та передбачають обов'язок винного, який внаслідок вчинення злочину завдав потерпілому моральної шкоди, відшкодувати таку в повному обсязі.

Суд врахував обставини, що мають істотне значення, у тому числі й відсутність тривалий час дій вільного від ув'язнення відповідача, спрямованих на відшкодування моральної шкоди позивачу, особу відповідача. При цьому, розглядаючи справу із урахуванням диспозитивності цивільного процесу та меж заявлених вимог (ст.ст. 10, 11 ЦПК України), суд не мав підстав ані для зменшення розміру відшкодування, заявленого позивачем, ані для його збільшення з огляду на зміст експертного висновку, позаяк позивач не збільшував розміру позовних вимог. Рішення суду не суперечить вимогам закону щодо розумності та справедливості відшкодування. Доводи сторони відповідача законності рішення суду по суті спору не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, відхилити, рішення Іршавського районного суду від 6 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді