АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», третя особа - заступник генерального директора з фінансово-економічних питань державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» Скорина Ірина Василівна, про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «НКХФ ім. О.Довженка», третя особа - заступник генерального директора з фінансово-економічних питань ДП «НКХФ ім. О.Довженка» Скорина І.В., про стягнення з відповідача на користь позивача 23360,50 грн. як відшкодування заборгованості по заробітній платі з індексації втрати частини доходів від цієї суми у зв'язку із зміною споживчих цін за період з 8 квітня 2015 року по 3 лютого 2016 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача 23360,50 грн. як відшкодування заборгованості по заробітній платі з індексації втрати частини доходів від цієї суми у зв'язку із зміною споживчих цін за період з 8 квітня 2015 року по 5 листопада 2015 року, за 10 листопада 2015 року, з 11 листопада 2015 року по 18 березня 2016 року, як відшкодування заборгованості по заробітній платі за дні в стані тимчасової непрацездатності з 5 листопада 2015 року по 9 листопада 2015 року.

_____________________________________________________

Справа № 761/3879/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6625/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Позивач, зокрема, посилається на ті обставини, що судом першої інстанції не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що наказом № 202к її поновлено на роботі з 8 квітня 2015 року з посадовим окладом 6130,00 грн., а тому мало бути індексовано різницю між 6130,00 грн. і розміром середнього заробітку у сумі 5850,00 грн. (який брав для розрахунку суд апеляційної інстанції) за період з 8 квітня 2015 року по 5 листопада 2015 року, чого не було зроблено роботодавцем. Також зазначає, що судом не враховано, що відпрацьовані 10 і 11 листопада 2015 року робочі дні також мають бути індексовані.

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, представник відповідача ДП «НКХФ ім. О.Довженка» - Шавірська І.М. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відпусткою третьої особи - заступника генерального директора з фінансово-економічних питань СкориниІ.В., проте остання не уповноважувала Шавірську І.М. представляти її інтереси в суді, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ДП «НКХФ ім. О.Довженка», треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Вказаним рішенням визнано наказ № 52-к від 7 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 незаконним; поновлено ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» з 8 квітня 2015 року; стягнуто з ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8 квітня 2015 року по 2 листопада 2015 року в розмірі 38668,25 грн. (сума визначена без виключення сум на податки, збори та обов'язкові платежі) та моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., а всього 41809,25 грн.; стягнуто з ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» в дохід держави судовий збір в розмірі 630,28 грн. (а. с. 13-20 на звороті).

Наказом від 5 листопада 2015 року № 202к, виданого ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року ОСОБА_2 було поновлено на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії з 8 квітня 2015 року, з посадовим окладом 6130,00 грн. на місяць та виплачено ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8 квітня 2014 року по 2 листопада 2015 року в розмірі 38668,00 грн. (сума визначена без виключення сум на податки, збори та обов'язкові платежі) та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., а всього 41809,25 грн. (а. с. 21).

Виплата позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 8 квітня 2015 року по 2 листопада 2015 року в розмірі 38668,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., а всього 41809,25 грн., підтверджується банківською випискою (а. с. 38).

У подальшому наказом ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» від 10 листопада 2015 року № 205-к позивача ОСОБА_2, головного бухгалтера центральної бухгалтерії, звільнено з роботи 10 листопада 2015 року у зв'язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 39).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довела порушення її прав щодо виплати заробітної плати за період з 8 квітня 2015 року по 3 лютого 2016 року.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України регламентовано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація заробітної плати здійснюється в порядку, передбаченому спеціальним Законом - Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вказано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Доводи особи, яка подала скаргу, з приводу того, що її заробітна плата підлягає індексації, є безпідставними, оскільки виплата середнього заробітку за рішення суду є юридичним фактом, який носить разовий характер, а тому вона не підлягає індексації згідно з ч. 1 ст. 2 Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу не є виплатою, яка була нарахована, але не сплачена, вимоги про стягнення середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції є необґрунтованим.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності задоволення вимог позову про стягнення заборгованості по заробітній платі з 5 листопада 2015 року по 18 березня 2016 року, колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_2 не оспорює наказ відповідача № 205-к від 10 листопада 2015 року про звільнення за прогул без поважних причин. Крім того, посилання ОСОБА_2 на перебування в стані тимчасової непрацездатності з 5 по 9 листопада 2015 року не підтверджені доказами. А відтак, відсутні підстави для стягнення заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задовольнити позов, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач