У х в а л а

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, клопотання про поновлення строку подання зави про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів та процентів за користування коштами,

в с т а н о в и л а :

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 31 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 4 млн грн. безпідставно набутих коштів та 3 тис. 441 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Апеляційний суд Кіровоградської області 4 листопада 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про задоволення вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 млн грн та 3 тис. 441 грн судового збору з інших правових підстав. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 березня 2016 року касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнила частково, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2015 року скасувала та направила справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

14 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 216, 1212, 1213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого і 31 жовтня 2012 року, 23 квітня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року і 24 вересня 2014 року .

Водночас заявник просить поновити строк подання зазначеної заяви, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме неотримання ним копії оскаржуваної ухвали суду касаційної інстанції .

Обговоривши це клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки причина пропуску подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 березня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про необхідність з'ясувати обставини справи у повному обсязі та дати їм правову оцінку, зокрема щодо укладення попереднього договору та його розірвання, надання розписки, яка була предметом спору, та вирішити спір відповідно до норм права, які підлягають застосуванню у даній справі.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішеннях від 15 лютого і 31 жовтня 2012 року касаційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що спірні договори (які не посвідчені нотаріально) є нікчемними, а тому кожна сторона зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цих правочинів;

- в ухвалі від 23 квітня 2014 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про доведеність факту отримання відповідачами за зустрічним позовом грошових коштів, а тому наступає відповідальність щодо повернення переданих за договором грошових коштів.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року і 2 жовтня 2013 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів та процентів за користування коштами за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко