АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Антоненко Н.О.,Семенюк Т.А.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,третя особа : орган опіки і піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації - про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та вселення ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06 квітня 2016 року даний позов задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 і неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вселено його в цю квартиру.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення, неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи. Зазначає,що судом безпідставно не застосовано ст.40 ЗУ «Про іпотеку»,ст.109 ЖК України згідно з якою не допускається виселення без надання іншого житлового приміщення та ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних людей»,яка передбачає надання дозволу органом опіки на виселення неповнолітньої дитини. Зауважує,що такого дозволу не було надано,як не було зазначено куда його та дитину виселяють.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4,яка є представником ОСОБА_1за довіреністю, апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_5 просила відхилити апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом позивач придбав на прилюдних торгах квартиру АДРЕСА_1, про що йому 28.02.2012 року видане відповідне свідоцтво ,а відомості про державну реєстрацію його права власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У зв'язку із реалізацією квартири на прилюдних торгах, право власності відповідача на цю квартиру припинилося. Однак, не дивлячись на припинення права власності, відповідач не виселився з квартири й продовжує в ній проживати із своєю родиною,зокрема із сином,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того,що спір між сторонами виник з приводу власності ,а не у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки й тому позивач , як власник спірної квартири, може вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю шляхом пред'явлення позову до особи, яка в цьому йому перешкоджає і в обраний ним спосіб - шляхом виселення з цієї квартири попереднього власника та осіб залежних від нього.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Судом також встановлено, що у зв'язку із відчуженням 28.02.2012 року квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ,право власності ОСОБА_1 на цю квартиру припинилося, договору відносно користування спірною квартирою між сторонами не існує й тому до спірних правовідносин підлягає застосування положення статті 391 ЦК України.

Власник має право на користування квартирою,яка належить йому ,а у членів його сім'ї таке право є похідним від цього права власника.

Виходячи із аналізу вищенаведених норм права та з урахуванням того, що судом було встановлено факт відчуження спірної квартири і переходу права власності на майно до позивача, який виявив намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, колегія суддів вважає,що вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні його власністюшляхом виселення відповідача та його сина із квартири АДРЕСА_1 та вселення є обґрунтованими й відповідають положенням статті 16 ЦК України, а порушене право користування власністю - відновленню.

Висновки суду щодо підстав виселення відповідача та його сина ґрунтуються саме на зазначених нормах матеріального та процесуального права і належним чином мотивовані.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування у даному випадку ст.40 ЗУ «Про іпотеку»,ст.109 ЖК України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних людей» є хибними.

Інші доводи,які викладені в апеляційній скарзі,є аналогічними запереченням відповідача на позов і були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/12729/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 7597 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.