Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/408/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Категорія - спори, що виникають із договору страхування
Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П.

Мурашка С.І.

за участю секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Харченка Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09 грудня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач посилався на те,що 08 жовтня 2013 року між ним та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу 100-42 серії НОМЕР_4, за умовами якого застрахованим засобом є легковий автомобіль Ford Focus 2011року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузова/шасі НОМЕР_2, що належить йому на праві власності та надано поліс міжнародної системи автострахування «Зелена карта» № UF003/8908111 строком з 09 жовтня 2013 року до 08 жовтня 2014 року.

25 грудня 2013 року на території Російської Федерації внаслідок наїзду на перешкоду автомобіль Ford Focus отримав механічні пошкодження, згідно умов договору добровільного страхування ця ДТП є страховим випадком. Про ДТП він у визначені договором строки повідомив ПАТ «НАСК «Оранта».

Автомобіль був ним (позивачем) відремонтований, вартість ремонтних робіт складає 135 422 російських рублів, що в перерахунку на національну валюту України становить 33 174 грн.33 коп.

В порушення умов договору відповідач відмовився виплачувати страхове відшкодування.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив зобов'язати відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у зазначеній сумі.

02 жовтня 2015 року позивач подав заяву про зміну позовних вимог, в якій, посилаючись на подорожчання вартості запасних частин та зміну загального ціноутворення у зв'язку з чим збільшуються понесені ним витрати на ремонт автомобіля, просив стягнути на його користь страхове відшкодування в сумі 123 240,28 грн. та 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням відповідачем його прав.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09 грудня 2015 року позов задоволено частково. З ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 32 695,13 грн. та 326,95 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

З позивача у дохід держави стягнуто судовий збір у розмірі 1387,86 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій адвокатом Харченком О.В. в інтересах ОСОБА_3, ставиться питання про скасування рішення суду як такого, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно не урахував висновок експерта Кіровоградського відділення Одеського НДІСУ № 990 від 07.08.2015 року про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 07.08.2015 року складає 123 240,28 грн. Висновок суду про відмову у задоволенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суперечить положенням ст.ст. 611, 1167 ЦК України та роз'ясненням, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» рішення суду не оскаржило. В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, вважаючи, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, просить її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та адвоката Харченка О.В., які підтримували доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ПАТ «НАСК «Оранта», Панкової І.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених ст.303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір страхування укладається у письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката) (ч.1 ст.981 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.7).

08 жовтня 2013 року між позивачем та ВАТ «НАСК «Оранта» (ПАТ «НАСК «Оранта») у встановленій законом формі укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 83 серії НОМЕР_4, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язанні з володінням та /або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням до нього. Строк дії договору визначений сторонами з 09 жовтня 2013 року до 08 грудня 2014 року. Страхова сума за цим договором встановлена в розмірі 95 840 грн., п.1.3.1 договору передбачено, що у разі пошкодження застрахованого автомобіля безумовна франшиза складає 0,5 % страхової суми (а.с.8).

Страховими ризиками за цим договором (п.1.3.) є події, наслідком яких є пошкодження застрахованого транспортного засобу (п.4.1.1.1.) та/або незаконне заволодіння цим транспортним засобом (п.4.1.2.).

25 грудня 2013 року на автодорозі біля села Юрьєво -1 Істринського району Московської області (Російська Федерація) ОСОБА_3, керуючи автомобілем Ford Focus, д.р.н. НОМЕР_1, допустив наїзд на перешкоду, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Постановою від 25 грудня 2015 року у порушенні справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 відмовлено у зав'язку з тим, що Правилами дорожнього руху РФ адміністративна відповідальність за такі порушення не передбачена (а.с.18 зворот).

Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, виданою Відділом Державної Інспекції безпеки дорожнього руху Головного управління Внутрішніх Справ Московської області РФ по Істринському району від 25 грудня 2013 року підтверджується, що внаслідок ДТП автомобіль, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження: передній бампер, капот, ліва та права блок - фари, решітка радіатора, протитуманні фари, ліве та праве передні крила, задні праві дверцята, заднє право крило, задній бампер (а.с.18).

В день ДПТ позивач повідомив страховика про страховий випадок, та після повернення в Україну. надав усі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

ПАТ «НАСК «Оранта» листами № 09-03-09/2551 від 12.02.2014 року та за № 09-02-09/5755 від 25.03.2014 року відмовило у виплаті відшкодування з посиланням на несвоєчасне виконання позивачем вимог п.5.4.7. договору , ст.26 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що позивач відремонтував автомобіль за свої кошти в місті Москва у ТОВ «Челси Авто» у період з грудня 2013 року по червень 2014 року, наряд-замовлення № від 26 грудня 2013 року та додатками до нього про види робіт, їх вартість, вартість запасних частин, що підлягали заміні на пошкодженому в ДТП ТЗ позивача. 13 червня 2014 року він отримав відремонтований автомобіль і зняті з автомобіля запасні частини. Згідно наданого розрахунку, за проведення робіт по відновленню пошкодженого автомобіля та придбання запасних частин, порзивачем сплачено 135 422 російських рублів. За курсом НБУ вказана сума становить 33 174 грн.33 коп. (а.с.21-24). Саме про відшкодування вказаної суми позивачем було подано заяву до відповідача як страховика.

Відповідно до п. 13.7. договору добровільного страхування, укладеного між сторонами, у разі здійснення страхувальником (Вигодонабувачем) відновлювального ремонту застрахованого ТЗ без попереднього погодження з страховиком розмір збитку визначається виключно на підставі п.13.6.1.,а саме: калькуляції вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ та /або акта автотоварознавчого дослідження, що складається аварійним комісаром, сертифікованим експертом або спеціалістом.

02 червня 2015 року на прохання аварійного комісара Кошового І.О. в присутності ОСОБА_3 автотоварознавче дослідження автомобіля було проведено ТОВ «Гарант - АСІСТАНС», розмір матеріального збитку, завданий власникові автомобіля Ford Focus, д.р.н. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП, визначений у розмірі 19 390,28 грн. (а.с.109-110).

За приписами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 3 ст.386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Пунктом 3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку у строк, встановлений за договором, здійснити страхову виплату.

Оскільки відповідач не виплатив позивачеві страхове відшкодування, суд дійшов правильного висновку про порушення відповідачем умов договору добровільного страхування щодо обов'язку виплати страхового відшкодування та про право позивача на пред'явлення позову про його стягнення та обґрунтовано стягнув на користь позивача страхове відшкодування в сумі 32 695,13 грн. (33 174,33 грн. - 479,20 грн. (безумовна франшиза 0,5 % від страхової суми 95 840 грн.), враховуючи надані позивачем докази реальних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля.

При цьому, суд правильно не прийняв до уваги висновок експерта Кіровоградського відділення Одеського НДІСУ № 990 від 07 серпня 2015 року про те, що вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля стоном на 07 серпня 2015 року складає 123 240,28 грн., оскільки автомобіль вже було відремонтовано у 2014 році.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Верховний Суд України у правовій позиції від 6 червня 2012 року у справі № 6- 49 цс 12 вказав на те, що зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549-550 ЦК України. Вимоги про застосування наслідків невиконання відповідачем грошового зобов'язання, що передбачені вказаними нормами матеріального права, позивачем не пред'являлися.

Суд також обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки ні договором страхування, ні законом таке відшкодування не передбачено.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах ст. 611 ЦК України, відповідно до якої відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором.

Спір в частині стягнення страхового відшкодування судом вирішено правильно відповідно до встановлених обставина та наданих сторонами доказів на підтвердження вимог і заперечень (ст.60 ЦПК України), вимог матеріального і процесуального права.

Проте, колегія суддів вважає, що суд безпідставно стягнув з позивача у дохід держави судовий збір у розмірі 1387,86 грн.

За своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування (правова позиція Верховного суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-126 цс 14).

Відповідно до ч. 3 ст.22 закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Ураховуючи наведене рішення суду про стягнення з позивача судового зборув розмірі 1387,86 грн., як таке, що не відповідає вимогам матеріального права підлягає скасуванню відповідно до положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.209,307,308,309, 313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Харченка Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09 грудня 2015 рокув частині стягнення з ОСОБА_3 у дохід держави судового збору скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Т.О.Сукач

Судді В.П. Бубличенко

С.І. Мурашко