АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3039/16 Справа № 2-2933/11 Головуючий у 1 й інстанції - Сенчишин Ф. М. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Кочкової Н.О., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, поділ домоволодіння в натурі, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги, Амур-Нижньодніпровська районна у м.Дніпропетровську рада, Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на житловий будинок, частину житлового будинку, господарських будівель і споруд та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

В с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся з позовом, який неодноразово уточнював в ході розгляду справи, до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визначення порядку фактичного користування домоволодінням між співвласниками та складання акту ідеальних часток, про визнання права власності на житловий будинок та визначення порядку користування земельною ділянкою(а.с.4-6, 32-35, 162-165, 190-191, т.1; а.с.187-190, т.2; а.с.83-86, т.3).

ОСОБА_3 зазначав, що з дитинства мешкав з батьками в будинку по АДРЕСА_1.

У 50-х роках разом з батьком побудували погріб і сарай «Б», в 1952 році викопав колодязь «К».

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями після смерті батька були дружина померлого ОСОБА_5 та він, син померлого - ОСОБА_3.

Після смерті батька він, ОСОБА_3,почав будувати літню кухню «В», яку збудував у 1972 році. В 1974 році прибудував веранду «Г», в 1975 році звів сараї «Е», «Ж». В 1976 році побудував цегляний душ, в 1977 році - металевий сарай «И».

У 1976 року офоримив спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 01 вересня 1976 року, зареєстроване у реєстрі за №1-3230, а саме на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

У 2002 році мати ОСОБА_5 подарувала належну їй ? частину домоволодіння дочці - ОСОБА_2.

У 2004 році на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №302/2 від 15 жовтня 2004 року почав переобладнання літньої кухні літ. «В», сараїв літ. «Е», «Ж», «Г». під житловий будинок по АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що в технічному паспорті, який виготовлено КП ДМБТІ станом на 23.12.2009 року, зазначені житловий будинок та прибудови, які були побудовані за життя батька, та інші будівлі, які побудовані ним особисто і не входять до складу спадкової маси, ОСОБА_3 просив зобов'язати Комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради виконати поточну інвентаризацію домоволодіння АДРЕСА_1 та скласти акт часток за фактичним користуванням між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В заяві про зміну предмета позову в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України в редакції від 11.04.2012 року ОСОБА_3 також зазначив, що відповідно до рішення АНД районної ради депутатів трудящих Дніпропетровської області від 07.07.1976 року за №493/11 та висновку про реєстрацію домоволодіння від 12.08.1976 року домоволодіння по АДРЕСА_1 знаходилось на земельній ділянці розміром 1750 кв.м.

Відповідно до рішення АНД районної ради депутатів трудящих Дніпропетровської області 08.02.1985 року за №76/6 вказана земельна ділянка була поділена шляхом виділення ОСОБА_2 424 кв.м, за адресою по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 1360 кв.м. Реєстрація змін відбулася 21.03.1985 року.

15.10.2004 року за №302/2 на підставі його заяви виконавчим комітетом АНД районної ради винесено рішення про дозвіл йому, ОСОБА_3, та ОСОБА_6 в переобладнанні кухні та сараїв під житловий будинок з замовленням відповідного проекту та погодження. Проект був виготовлений відділом будівництва та архітектури АНД виконкому та погоджений головним архітектором району.

За рахунок власних коштів провів переобладнання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

За даними технічного паспорту, складеного станом на 23.12.2009 року домоволодіння за вказаною адресою підлягає введенню в експлуатацію, узаконенню та складається з приміщень у житловому будинку літ.П.-1 загальною площею 62,7 кв.м, житловою - 30,6 кв.м, а саме: 2-1 тамбур площею - 1,7 кв.м, 2-2 кухня-столова площею - 10,4 кв.м, 3-3 прихожа площею - 10,3 кв.м, 2-4 житлова площею - 7,7 кв.м, 2-5 житлова площею - 13,0 кв.м, 2-6 житлова площею - 9,9 кв.м, 2-7 санвузол площею - 2,3 кв.м, 2-8 кухня площею 7,4 кв.м. Будівництво (переобладнання/реконструкція) спірного нерухомого майна, а саме житлового будинку літ.П-1 загальною площею 62,7 кв.м, житловою 30,6 кв.м. є самочинним, оскільки за наявності дозволу та затвердженого проекту не введено в експлуатацію.

Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_3 просив зобов'язати ОСОБА_2 підписати акт часток за фактичним користуванням між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виготовленого Комунальним підприємством «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації»; зобов'язати Комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» скласти акт часток за фактичним користуванням між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з приміщень у житловому будинку літ.П.-1 загальною площею 62,7 кв.м, житловою - 30,6 кв.м, а саме: 2-1 тамбур площею - 1,7 кв.м, 2-2 кухня-столова площею - 10,4 кв.м, 3-3 прихожа площею - 10,3 кв.м, 2-4 житлова площею - 7,7 кв.м, 2-5 житлова площею - 13,0 кв.м, 2-6 житлова площею - 9,9 кв.м, 2-7 санвузол площею - 2,3 кв.м, 2-8 кухня площею 7,4 кв.м(а.с.162-165, т.).

В позовній заяві в редакції від 29.05.2012 року ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на самочинно побудований житловий будинок літ.П.-1 за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв.м, житловою - 30,6 кв.м, а саме: 2-1 тамбур площею - 1,7 кв.м, 2-2 кухня-столова площею - 10,4 кв.м, 3-3 прихожа площею - 10,3 кв.м, 2-4 житлова площею - 7,7 кв.м, 2-5 житлова площею - 13,0 кв.м, 2-6 житлова площею - 9,9 кв.м, 2-7 санвузол площею - 2,3 кв.м, 2-8 кухня площею 7,4 кв.м; визнати за ним право власності на 88/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з позицій у житлвому будинку А-1 приміщення - 1-4 площею 10,9 кв.м, прибудова а-1 приміщення 1-2 площею 5,8 кв.м, прибудова а1-1 приміщення 1-1 площею 6,0 кв.м, житловий будинок П-1 приміщення 2-5,2-6 площею 22,9 кв.м, прибудова П1-1 приміщення: 2-2,2-3,2-7 площею 20,1 кв.м, житлова прибудова П2-1 приміщення: 2-1,2-4 площею 18,0 кв.м, тераса п1-1, прибудова п2-1, приміщення 2-1 площею 1,7 кв.м, сарай Б, погріб під Б, погріб з шийкою Ж, гараж К, літній душ Л, убиральня М, огорожі та споруди №1-4,9-15; І, ІІІ, ІV, ? замощення ІІ, відповідно до розрахунку часток від 28.04.2011 року; визначити порядок користування земельною ділянкою у розмірі 1360 кв.м, яка знаходиться за адресою домоволодіння, відповідно до належності розміру часток в праві власності сторін(а.с.190-191, т.1).

В заяві про зміну підстав та предмета позову в редакції від 23 грудня 2015 року ОСОБА_3, пославшись на обставини, що викладені в попередніх позовних заявах, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, на самочинно побудований житловий будинок літ.П.-1 за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв.м, житловою - 30,6 кв.м, який складається з приміщень: 2-1 тамбур площею - 1,7 кв.м, 2-2 кухня-столова площею - 10,4 кв.м, 3-3 прихожа площею - 10,3 кв.м, 2-4 житлова площею - 7,7 кв.м, 2-5 житлова площею - 13,0 кв.м, 2-6 житлова площею - 9,9 кв.м, 2-7 санвузол площею - 2,3 кв.м, 2-8 кухня площею 7,4 кв.м; визнати за ним право власності на 88/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з позицій у житлвому будинку А-1 приміщення - 1-4 площею 10,9 кв.м, прибудова а-1 приміщення 1-2 площею 5,8 кв.м, прибудова а1-1 приміщення 1-1 площею 6,0 кв.м, житловий будинок П-1 приміщення 2-5, 2-6 площею 22,9 кв.м, прибудова П1-1 приміщення: 2-2,2-3,2-7 площею 20,1 кв.м, житлова прибудова П2-1 приміщення: 2-1,2-4 площею 18,0 кв.м, тераса п1-1, прибудова п2-1, приміщення 2-1 площею 1,7 кв.м, сарай Б, погріб під Б, погріб з шийкою Ж, гараж К, літній душ Л, убиральня М, огорожі та споруди №1-4,9-15; І, ІІІ, ІV, ? замощення ІІ, відповідно до розрахунку часток від 28.04.2011 року; визначити порядок користування земельною ділянкою у розмірі 1360 кв.м, яка знаходиться за адресою домоволодіння, відповідно до належності розміру часток в праві власності сторін(а.с.83-86, т.3).

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулась з позовом, який неодноразово уточнювала в ході розгляду справи, до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Амур-Нижньо -дніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, поділ домоволодіння в натурі(а.с.67-72, 87-91, 105-109, 127-132, 178-179, т.1; а.с.65-68, 150-152, т.2; а.с.117-118, т.3).

ОСОБА_2 зазначала, що після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємцями після смерті батька були її мати - дружина померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Згідно свідоцтву про право на спадщину за законом, посвідченого 01 вересня 1976 року Четвертою Держнотконторою м.Дніпропетровська кожному спадкоємцю померлого ОСОБА_4 стало належати по ? частині домоволодіння АДРЕСА_1.

За договором дарування від 20 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стрілковською З.Д., реєстровий №3232, мати ОСОБА_5 подарувала їй ? частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Вказане домовлодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, та господарських будівель: шлакобетонної цегляної кухні В,Г, гаражу металевого К, шлакобетонних металевих сараїв Б,И, шлакобетонного погріба з шийкою Ж, металевого навісу З, убиральні цегляної Д, металевого душу Л, споруд №1-4.

З позову ОСОБА_3 у квітні 2011 року дізналася про наявність рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська №302/2 від 15 жовтня 2004 року про те, що ОСОБА_3 і мати ОСОБА_5 зверталися до виконкому про дозвіл на переобладнання літньої кухні «В», сараїв літ. «Е», «Ж», «Г» під житловий будинок по АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що строк позовної давності на оскарження рішення виконкому не пропустила, що ОСОБА_3 приховав наявність правовстановлюючих документів, за якими власником ? частини вказаного домоволодіяння є вона, ОСОБА_2, а не мати ОСОБА_5, що зазначені ОСОБА_3 літню кухню «В», веранду «Г» будувала мати ОСОБА_5, а не ОСОБА_3, що з приводу користування будинком і земельною ділянкою між нею та ОСОБА_3 виникають сварки, ОСОБА_2 просила скасувати рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №302/2 від 15 жовтня 2004 року про дозвіл ОСОБА_3 на переобладнання літньої кухні літ. «В», сараїв літ. «Е», «Ж», «Г»; поділити житловий будинок АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_3 згідно до належних часток у праві власності на житловий будинок; встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1.

В позовній заяві в редакції від 17 жовтня 2011 року ОСОБА_2 просила припинити спільну часткову власність її та ОСОБА_3; поділити житловий будинок АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_3 згідно до належних часток у праві власності на житловий будинок, по ? частині; встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1(а.с.105-109, т.1).

В уточненій позовній заяві в редакції від 30 січня 2012 року ОСОБА_2 просила визнати незаконним рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №302/2 від 15 жовтня 2004 року «Про дозвіл переобладнання госппобудов під житловий будинок по АДРЕСА_1» та скасувати його; припинити спільну часткову власність її та ОСОБА_3 на жиловий будинок АДРЕСА_1; поділити в натурі жиловий будинок АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_3 згідно до належних часток у праві власності на житловий будинок, по ? частині; встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1(а.с.127-132, т.1).

В позовній заяві в редакції від 12 квітня 2012 року ОСОБА_2 просила усунути перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні зазначеним домоволодінням та земельною ділянкою; зобов'язати ОСОБА_3 поновити літню кухню «П-1» в розмірах, що були на момент оформлення ОСОБА_5 договору дарування станом на 20 червня 2002 року, знести прибудови «П1-1», «П2-1», терасу «п1-1, п2-1»(а.с.178-179, т.1).

В позовній заяві в редакції від 14 лютого 2014 року, де відповідачем зазначена також ОСОБА_8, ОСОБА_2, посилаючись на обставини, що наведені в попередніх позовних заявах, просила визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №302/2 від 15 жовтня 2004 року; усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні майном, зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні ? частини жилого будинку АДРЕСА_1, надати їй ключі від вхідних дверей будинку, звільнити приміщення будинку А-1 та надвірні побудови від належного йому майна; усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні майном, зобов'язати ОСОБА_8 не чинити перешкоди в користуванні ? частини жилого будинку АДРЕСА_1, шляхом звільнення приміщень будинку від належного їй майна(а.с.65-68, т.2).

В позовній заяві в редакції від 03 грудня 2014 року ОСОБА_2 просила визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №302/2 від 15 жовтня 2004 року; поділити в натурі домоволодіння АДРЕСА_1(а.с.150-152, т.2).

В доповненнях до позовної заяви в порядку ст.31 ЦПК України в редакції від 18 січня 2016 року ОСОБА_2 просила визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №302/2 від 15 жовтня 2004 року; поділити домоволодіння АДРЕСА_1, виділити їй на праві власності 39/100 частин домоволодіння, які складаються з: в житловому будинку літ.А-1 площею 15,8 кв.м. кімнати житлова (1-5), площею 6,4 кв.м, вартістю 19929,58 грн.; кухня (1-6) площею 9,4 кв.м, вартістю 29271,58 грн., в прибудові літ.а-1 кімнату: коридор (1-2) площею 5,8 кв.м, вартістю 12022,53 грн.; в прибудові а1-1 кімнату : коридор (1-1) площею 6,0 кв.м, вартістю 9991,49 грн.; сарай літ.Б площею 18,4 кв.м, вартістю 24586,94 грн; погріб літ. «під Б» площею 6,8 кв.м, вартістю 8927,24 грн., вбиральню літ.Д вартістю 5134,14 грн; стягнути з ОСОБА_3 різницю в вартості будівель та споруд в сумі 32676 грн., витрати з проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4000 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн. та 854,40 грн.(а.с.117-118, т.3).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, поділ домоволодіння в натурі відмовлено у повному обсязі.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги, Амур-Нижньодніпровська районна у м.Дніпропетровську рада, Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на житловий будинок, частину житлового будинку, господарських будівель і споруд та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено у повному обсязі(а.с.143-150, т.3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.156-159, т.3).

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_3 не оскаржується і не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів скарги та заявлених ОСОБА_2 вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно положень ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності - ст.361 ЦК України.

Із дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 вересня 1976 року, що зареєстровано в реєстрі за №2-126, вбачається, що спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 в рівних частках кожний. До складу спадкового майна входить жилий глиновальковий будинок загальною площею 22,3 кв.м, жила шлакоблочна прибудова жилою пл.6,8 кв.м, з господарчими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1(а.с.14, т.1). В подальшому змінено номер домоволодіння на № 99.

Згідно договору дарування від 20 червня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №3232, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар ? частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1360 кв.м.(а.с.17, т.1).

Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1360 кв.м., яка залишена в користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3 після поділу земельної ділянки на два самостійних домоволодіння рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська № 72/6 від 08 лютого 1985 року(а.с.173, т.1).

За даними технічного паспорту, складеного Дніпропетровським БТІ станом на 26 квітня 2002 року, домоволодіння АДРЕСА_1 складалося з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м.; сараї літ.Б, Е, И; літні кухні літ.В, Г; гараж літ.К; вбиральні літ.Д; душ літ.Л; погріб з шийкою літ.Ж; споруди № 1-4(а.с.78-81, т.1).

За змістом рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 15 жовтня 2004 року №302/2 «Про дозвіл переобладнання госппобудов під житловий будинок по АДРЕСА_1», розглянувши заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про дозвіл переобладнання літньої кухні літ. «В», сараїв літ.»Е», «Ж», «Г» під житловий будинок по АДРЕСА_1, виконавчий комітет районної ради вирішив: дозволити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 переобладнання літньої кухні літ. «В», сараїв літ. «Е», «Ж», «Г» під житловий будинок по АДРЕСА_1; зобов'язано

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 замовити проект переобладнання госппобудов під житловий будинок в ліцензійній проектній організації та погодити його в установленому порядку; переобладнання госппобудов під житловий будинок проводити згідно затвердженого проекту(а.с.18, т.1).

За даними технічного паспорту, складеного КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 23.12.2009 року(а.с.19-24, т.1) та за даними технічного паспорту, складеного КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом 18.03.2011 року(а.с.206-209, т.2), домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м.; житлового будинку літ.П-1 загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м.; сараю літ.Б; погріб літ.підБ; гаражу літ.К; душу літ.Л; вбиральні літ.Д, М; навісів літ.Н, Р; погребу з шийкою літ.Ж; споруд № 1-15, І(вимощення, ворота, колодязь, сходи, тротуари, доріжки та майданчики, хвіртки).

В технічній документації на вказане домоволодіння зазначено, що житловий будинок літ.П-1 є самочинним будівництвом.

Як видно із справи, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 в числі іншого зазначала, що станом на 15 жовтня 2004 року, коли виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради прийнято рішення №302/2 «Про дозвіл переобладнання госппобудов під житловий будинок по АДРЕСА_1», власником ? частки житлового будинку по АДРЕСА_1 була вона, ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 20 червня 2002 року, а не мати ОСОБА_5 Згоди на переобладнання будинку вона, як власник ? частини, не надавала.

Перевіряючи зазначені твердження, суд встановив, що ОСОБА_2 не висловлювала в будь якій формі свою згоду на переобладнання літньої кухні та сараїв під житловий будинок по АДРЕСА_1 та прийшов до висновку, що виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради дозволив одному зі співвласників та особі, яка не була співвласником майна, переобладнання літньої кухні та сараїв, чим порішив права позивачки як співвласника майна.

Як видно із справи, 27 січня 2015 року представник ОСОБА_3 подав суду письмову заяву про застосування строку позовної давності(а.с.202, т.2).

Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч.1 ст.261 ЦК України. Обчислення позовної давності визначено ст.ст.252-255 ЦК України.

За змістом вказаних норм матеріального права початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. При цьому початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно роз'яснень, наведених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вирішуючи питання щодо позовної давності, суд зазначив, що фактичне переобладнання літньої кухні та сараїв під житловий будинок було розпочате в 2004 році, про що ОСОБА_2 достовірно знала(не могла не знати), отже з цього часу вона мала об'єктивну можливість довідатися як про сам факт порушення її права, так і про підстави для здійснення ОСОБА_3 такого переобладнання. Своїми правами ОСОБА_2 розпоряджалася на власний розсуд та протягом тривалого часу будь яких заходів до захисту свого права, в тому числі і звернення до компетентних органів щодо підстав проведення ОСОБА_3 будівельних робіт, не вживала.

При цьому, перевіряючи твердження ОСОБА_2 про те, що вона довідалася про існування оскаржуваного рішення лише 23 грудня 2010 року з позовної заяви ОСОБА_3, а тому строк звернення до суду за захистом порушеного права не пропустила, суд встановив, що порушення своїх прав ОСОБА_2 сприймає не лише власне оскаржуваним рішенням, а й здійсненими на підставі цього рішення ОСОБА_3 переобладнаннями літньої кухні літ.В, сараїв літ.Е, Ж, Г під житловий будинок літ.П-1 та зазначив, що можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд у ОСОБА_2 виникло ще в 2004 році.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду за захистом порушеного права без поважної причини і обгрунтовано відмовив в задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №302/2 від 15 жовтня 2004 року з наведених у судовому рішенні підстав.

Що стосується вимог ОСОБА_2 стосовно поділу спірного будинку, то судом встановлено наступне.

Так, по справі встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 вересня 1976 року належить ? частина домоволодіння АДРЕСА_1, інша ? частина вказаного домоволодіння належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20 червня 2002 року. В домоволодінні АДРЕСА_1 наявний житловий будинок літ.П-1, який є самочинним будівництвом, що підтверджується даними технічної інвентаризації(а.с.19-24, т.1; а.с.206-209, т.2) та відсутністю затвердженого у передбаченому порядку проекту та даних про прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до змісту ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями ч.3, 4 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

За приписами ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

В п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991 року роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В п.7 вказаної постанови роз'яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Згідно положень ст.ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №2837/2838/2839-12 від 26 березня 2013 року, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Баляй О.Б., враховуючи конструктивне та об'ємно-планувальне рішення житлового будинку літ. А-1 з прибудовами літ. А1-1, а-1 і а1-1, невідповідність площі вимогами ДБН В.2.2-15-2005 і ДБН В.3.2-2-2009, що приходиться на 1/2 частки для влаштування двох ізольованих квартир, поділ в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 без урахування переобладнаного житлового будинку П-1 неможливий(а.с.9-18, т.2).

За змістом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1079-03 від 16 листопада 2015 року, складеного судовим експертом Івченко В.В., в результаті проведеного дослідження розроблений один варіант розподілу житлового будинку літ.А-1, за яким визначена технічна можливість поділу житлового будинку на дві ізольовані квартири: ОСОБА_2 на ідеальну частку у розмірі ? частин домоволодіння припадає квартира №1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що фактично складає 39/100 частин домоволодіння; ОСОБА_3 на ідеальну частку у розмірі ? частин домоволодіння припадає квартира №2 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що фактично складає 61/100 частин домоволодіння.

Оцінюючи зазначені висновки експертів щодо можливості поділу спірного будинку, суд обгрунтовано зазначив, що висновок судової будівельно-технічної експертизи №1079-03 від 16 листопада 2015 року не є належним доказом, оскільки суперечить вимогам та нормам ДБН «Житлові будинки. Основні положення» та вказаним положенням діючого законодавства, що регулюють правовідносини щодо поділу будинку в натурі між учасниками спільної часткової власності.

Таким чином, встановивши наведені обставини та фактичну відсутність технічної можливості виділити кожному із співвласників відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) з проведенням відповідних переобладнань, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, та враховуючи наявність самочинного будівництва, яким є житловий будинок літ. П-1, суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову про поділ домоволодіння в натурі.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін і прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову з наведених у судовому рішенні підстав.

Посилання ОСОБА_2 на те, що про порушене право стосовно принятого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради рішення №302/2 від 15 жовтня 2004 року дізналася лише 23 грудня 2010 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі твердження спростовуються фактичними обставинами.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та діючому законодавсту, що регулює зазначені правовідносини, доказам у справі, у тому числі висновку № 2837/2838/2839-12 судової будівельно-технічної експертизи від 26 березня 2013 року, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Баляй О.Б.(а.с.9-18, т.2), висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1079-03 від 16 листопада 2015 року, складеного судовим експертом Івченко В.В.(а.с.1-38, т.3), суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -