Ухвала

іменем україни

02 вересня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки № 1052/1 від 21 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи положення ст.ст. 215, 626-628, 638 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки оспорюваний договір поруки було укладено згідно чинного законодавства, а на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ