Провадження № 22ц/790/6185/16 Головуючий 1-ї інстанції Лях М.Ю.
Справа № 640/6380/16-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія про стягнення аліментів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Карімової Л.В.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, який уточнювала під час судового розгляду справи та остаточно просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення нею 23-х років; неповнолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття; неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, а також аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 22 липня 1997 року вони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу у них народилися діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, в добровільному порядку допомагати відмовляється. Позивач вказує, що вона самостійно утримує трьох дітей перебуваючи в декретній відпустці, не працює, існує фактично лише на допомогу по догляду за дитиною, оскільки щомісячно на утримання дітей витрачає не менше 5000-6000 грн. В позовній заяві наводить обґрунтування розміру стягнення аліментів на утримання трьох дітей, що складається з витрат на харчування, одягу, виховні та додаткові заняття, відвідування закладів освіти, щомісячні збори коштів до фонду школи та дитячого садку, ліки та медичні препарати, оздоровлення дітей. Вказує, що відповідач працює на підприємстві з ремонту автотранспорту, має достатній дохід, частину зарплати отримує неофіційно, іншим особам аліментів не сплачує, стягнення за виконавчими документами з відповідача не здійснюються, інших дітей не має, має працездатний вік. За вказаних обставин позивач вимушена звернутися до суду за захистом прав та законних інтересів своїх дітей.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, трирічного віку в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути на кожну дитину аліменти у розмірі 350 грн. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в оскаржуваній його частині відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також заслухавши пояснення сторін по справі з приводу спірного питання, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не в повній мірі відповідає цим вимогам процесуального закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір щомісячних аліментів, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1, районний суд виходив із того, що саме такий розмір аліментів на утримання дитини, є достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на дружину, суд першої інстанції виходив з принципів справедливості та розумності, з урахування матеріального стан сторін.

Однак, з висновком суду щодо розміру аліментів який підлягає стягненню з відповідача судова колегія погодитися не може, оскільки в даному випадку цей висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи та суперечить закону.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язок батьків утримувати свою дитину встановлений державою на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 СК України.

Відповідно до вказаної правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, та незалежним від віку останніх.

Відповідно до ст. 181 СК способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 того ж Кодексу повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За правилами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 22 листопада 1997 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2167.

В період шлюбу в них народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей.

Згідно копії трудового договору від 18 травня 2016 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 укладено трудовий договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 на виконання робіт з ремонту автомобілів з оплатою в розмірі 1450 грн.

Зі змісту листа Головного управління статистики у Харківській області від 15 липня 2016 року № 06-78/770 вбачається, що середня заробітна плата штатних працівників на підприємствах, в організаціях та установах Харківської області віднесену до виду економічної діяльності «Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів» за січень травень 2016 року становила 3279 грн., за травень 2016 року 3426 грн.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради № 538 від 10 серпня 2016 року та довідки обласного центру по нарахуванню і виплаті допомоги та контролю за призначенням і виплатою пенсій Головного управління праці та соціального захисту населення № 718 від 21 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 дійсно перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченій сімї з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду копії медичних документів державних закладів охорони здоровя України, копії чеків в підтвердження витрат на харчування та лікування трьох дітей, задоволення потреб та їх розвиток, що були досліджені під час судового розгляду за участю сторін.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів не відповідає матеріалам справи.

Посилання суду першої інстанції на лист Головного управління статистики у Харківській області, як на підставу для визначення розміру аліментів, судова колегія вважає помилковим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач працевлаштований та має заробітну плату у розмірі 1450 грн.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1В, не заперечував проти стягнення з нього аліменти у розмірі 500 грн. на кожну дитину.

Частиною 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків.

Крім того, матеріали цивільної справи не містять будь-яких об'єктивних, належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що матеріальний та фінансовий стан відповідача ОСОБА_1 є достатнім для того, щоб сплачувати аліменти на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання їх дітей у визначеному районним судом розмірі.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року в часті оскарження розміру аліментів на дітей не може бути визнане цілком обґрунтованим та справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, зменшивши розмір щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 з 1000 грн. до 500 грн.. на кожну дитину, зважаючи на те, що така сума, хоча й не є достатньою для повного забезпечення потреб дитини, але буде суттєвим прибутком у матеріальних витратах позивачки на утримання останньої та не стане непомірним тягарем для відповідача, як платника аліментів.

При цьому судова колегія вважає доцільним зазначити, що прийняте апеляційним судом у справі рішення будь-яким чином не позбавляє позивачку ОСОБА_2 права на звернення в подальшому до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на утримання їх дітей, у разі зміни матеріального становища платника аліментів в кращу сторону, відповідно до ст. 192 СК України та наявності відповідних доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_2 та висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, то рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення наймолодшою дитиною трьох років.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року змінити.

Зменшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1000 грн. до 500 грн. на кожну дитину.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку відмовити.

В іншій частині це рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді