Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

13 вересня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2016 року у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину приміщення перукарні по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину приміщення перукарні по АДРЕСА_3 яке належало ОСОБА_2

Компенсовано ОСОБА_2 дійсну вартість 1/2 частини приміщення перукарні по АДРЕСА_3 в розмірі 221 751 грн. 00 коп. за рахунок коштів, які знаходяться на депозитному рахунку суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3847 грн. 67 коп. у повернення сплачених судових витрат, на користь держави - 530 грн. 48 коп.

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог та постановити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість спільного користування приміщенням перукарні, оскільки сторони спільно ним користуються та здійснюють підприємницьку діяльність. Крім того, згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЧК-523 від 30.12.2015 року спірне приміщення перукарні є подільним.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні на підставі ч. 1 ст. 365 ЦК України та про присудження ОСОБА_2 вартості належної їй частки приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що спільне користування і володіння співвласниками майном є неможливим через неприязні стосунки між ними та враховуючи ту обставину, що починаючи з 2003 року в наведеному приміщенні перукарні знаходиться об`єкт бізнесу ОСОБА_4 Судом першої інстанції також було зроблено висновок про неможливість поділу спірного приміщення, як об`єкту бізнесу, на підставі висновку експерта з технічної точки зору.

З даним висновком погоджується апеляційний суд, оскільки він в повній мірі узгоджуються з матеріалами справи на нормами закону.

Згідно ст. 365 ЦК України право власності особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника можливий за наявності хоча б однієї із умов передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, та якщо таке припинення у всякому випадку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї і за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2002 року під час перебування в шлюбі ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с. 133, т. 1)

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 5, т. 1).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2015 року за ОСОБА_2 визнано право на 1/2 частку у праві власності на приміщення перукарні в будинку по АДРЕСА_3, за ОСОБА_4 також визнано право на 1/2 частку у праві власності на вказане приміщення (а.с. 6, т. 1).

Відповідно до архітектурно-планувального завдання №32 від 30.01.2003 року, виданого на підставі рішення виконкому № 14 від 22.01.2003 року та заяви ОСОБА_4 на розробку архітектурно-планувального завдання № 294 від 31.01.2003 року, останньому дозволено реконструкцію приміщення квартири АДРЕСА_2 під перукарню з облаштуванням окремого виходу (а.с. 83-84, т. 1).

21.02.2003 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та починаючи з 2004 року надає місце роботи для фізичних осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у перукарні по АДРЕСА_3 що у справі підтверджено копіями трудових договорів та відомостей на вплату заробітної плати (а.с. 91-96, т. 1).

Крім того, відповідно до висновку експерта № 09-16С судової будівельно-технічної експертизи від 01.04.2016 року виділення 1/2 частини нежитлового приміщення перукарні за адресою: АДРЕСА_3 в окреме ізольоване приміщення перукарні в існуючому об`ємно-планувальному рішенні у відповідності з діючими вимогами нормативних документів є неможливим (а.с. 165-175, т. 1).

У ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 04.02.2016 року ОСОБА_2 продала приміщення перукарні, що знаходиться по АДРЕСА_4 (а.с. 139, 140, т. 1), в якому здійснювалась підприємницька діяльність особисто нею, та зареєструвала свою діяльність з надання послуг перукарнями та салонами краси по АДРЕСА_3 (а.с. 141, т. 1) після набрання чинності заочним рішенням Деснянським районного суду м. Чернігова від 3.08.2015 року про визнання за нею права на частку у праві власності на спірне приміщення та без виділення належної їй частки в натурі.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільному майні, а саме, у перукарні по АДРЕСА_3 та стягнення на її користь 221 751 грн. компенсації вартості частки спірного приміщення, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-24 від 29.01.2016 року.

Посилання ОСОБА_2 на те, що спірне приміщення є подільним, не може бути враховане апеляційним судом, оскільки спростовується матеріалами справи і зокрема, висновком експерта № 09-16С судової будівельно-технічної експертизи від 01.04.2016 року.

Посилання на те, що припинення її частки у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам, не може бути врахованим апеляційним судом, оскільки наявними у справі доказами підтверджено, що нею було здійснено відчуження приміщення, в якому нею особисто здійснювалась підприємницька діяльність.

Посилання ОСОБА_2 на реальну можливість поділу спільного приміщення не заслуговує на увагу, оскільки спростовується висновком експертизи, наявним у справі.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, відтак правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: