Справа № 352/2062/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2501/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про втрату права на житло та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 09 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулась в суд з указаним позовом і зазначала, що відповідач є колишній її чоловік, шлюб з яким розірвано рішенням Тисменицького районного суду від 10 серпня 2015 року. Позивачі є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1. Відповідач у вересні 2014 року залишив сім'ю і прейшов проживати до іншої жінки. Посилаючись на те, що відповідач більше року без поважних причин на проживає у належному їм житловому будинку, на підставі ст. 405 ЦК України просила визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право на проживання в будинку АДРЕСА_1

У березні 2016 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов і зазначав, що він під час шлюбу на підставі договору дарування від 01 серпня 2012 року подарував спірний житловий будинок відповідачам. Проте після розірвання шлюбу 10 серпня 2015 року ОСОБА_2 змінила замки вхідних дверей будинку, стала чинити йому перешкоди у користуванні будинком і не дає можливості проживати у цьому будинку незважаючи на те, що ним сплачуються комунальні послуги за користування будинком. Просив усунути перешкоди в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 та вселити його у цей будинок.

Рішенням Тисменицького районного суду від 09 листопада 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні первісного позову.

Задоволено зустрічний позов. Усунено перешкоди в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкоди та надати ключі від вхідних дверей для виготовлення дублікатів.

Вселено ОСОБА_6 в житловий будинок по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення первинного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що відповідач більше року не проживав разом з ними, тому втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1. Крім того, шлюб між сторонами розірвано, тому за відповідачем не збережено право користування житловим будинком.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 зареєстрований в будинковолодінні АДРЕСА_1, позивачка за первісним позовом чинить йому перешкоди в користуванні житлового будинку, тому відновив його порушене право шляхом вселення у вказаний житловий будинок.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Тисменицького районного суду від 10.08.2015 року розірваний.

Відповідач за первісним позовом подарував 21.08.2012 року позивачам за первісним позовом в рівних долях житловий будинок з господарською спорудою, який знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.20) та подарував в рівних долях земельну ділянку розміром 0,0833 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.21).

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком, виходив із того, що ОСОБА_5 з поважних причин не проживає у спірному будинку, який перейшов у власність позивачів у період шлюбу, оскільки йому чиняться перешкоди.

Указаного висновку суд дійшов на підставі досліджених у судовому засіданні доказів. Так, в судовому засіданні відповідач пояснив суду, що він неодноразово намагався потрапити до спірного будинку , в якому він зареєстрований, однак його туди не впустили. Будинок закритий на ключ. При будь-якій спробі потрапити у будинок ОСОБА_2 вчиняє скандали. Даний факт також підтверджений даними, які містяться у висновку дільничого інспектора міліції СДІМ Тисменицького РВ УМВС України від 10 травня 2015 року та аудізаписах розмов сторін від 12.01.2015 року (а. с. 32,66).

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_6 без поважних поважних причин понад рік не проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 спростовані вищевказаними доказами, яким суд дав правильну оцінку.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов також правильного висновку задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_6, оскільки встановлено факт чинення перешкод позивачу за зустрічним позовом в користування спірним житловим будинком.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач з вересня 2014 року до пред'явлення позову більше року без поважних причин не проживав у вказаному житловому будинку, а також про те, що він не надав суду належних і допустимих доказів про порушення свого права на проживання в спірному будинку, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Тисменицького районного суду від 09 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Р.Й.Матківський