Справа № 202/5672/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - - ОСОБА_1

при секретарі - - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на проведену самочинно реконструкцію нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до відповідача ОСОБА_6, у якому просять суд визнати за ними право власності на самочинну реконструкцію квартири № 2 у житловому будинку № 65 по вул. Спартака в місті Дніпро, в результаті якої площа квартири літ. А-1 з прибудовою літ. Б- літня кухня, становить: житлова 33,7 кв.м., загальна площа 57,2 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира є їхньою спільною власністю. Квартира складається з кімнат, житловою площею 30,2 кв.м., 1 кімната 5,6 кв.м., 2 кімната 15,0 кв.м., 3 кімната 9,6 кв.м., кухня - 1,6 кв.м, ванна кімната 4,2 кв.м., вбиральня приєднана до коридору 7,7 кв.м., загальна площа 56,4 кв.м., літ Ш 1/12 сараї.

03 березня 2006 року із відповідачем було укладено договір про надання послуг, відповідно до умом п. 1.2 якого відповідач зобовязався провести переобладнання (реконструкцію) квартири АДРЕСА_2, виготовити та передати документи на реконструкцію. Строк виконання робіт було погоджено у п. 1.4 договору з 03.03.2006 року по 25.04.2006 року. Вартість робіт згідно п. 3.1 договору склала 10000,00 грн.

Зі сторони позивачів зобовязання за договором були виконані у повному обсязі, відповідачу сплачені обумовлені договором кошти, які були передані за розпискою, яку відповідач власноручно написав та передав.

Відповідач здійснив переобладнання у встановлені договором строки, після реконструкції квартира стала складатися: літ. А-1 коридор 7,7 кв.м., кухня 11,6 кв.м., санвузол 4,2 кв.м., житлова кімната 24,0 кв.м., житлова кімната 9,7 кв.м., літня кухня Б кухня 9,29 кв.м. Після переобладнання загальна площа склала 57,2 кв.м., житлова 33,7 кв.м.

Незважаючи на це, документація по реконструкції квартири позивачам передана не була, що унеможливлює оформлення права власності на самочинну реконструкцію, у звязку з чим вони вимушені звернутися до суду із позовом.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду. Завчасно поданою письмовою заявою сповістили суд про неявку та можливість розгляду й вирішення справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду справи, але у судове засідання також не з'явився, завчасно поданою письмовою заявою сповістив про можливість розгляду й вирішення справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на житло позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_3. Квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності, та за кожним із них зареєстроване право власності на 1/3 частку квартири.

Право власності позивачі набули у результаті приватизації зазначеного майна згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

03 березня 2006 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір про надання послуг.

Відповідно до п. 1.2, п. 1.4 договору відповідач зобовязався провести переобладнання (реконструкцію) квартири АДРЕСА_2, яка належить позивачам на праві власності, виготовити та передати документи на реконструкцію квартири, у строк з 03.03.2006 року по 25.04.2006 року.

Вартість робіт згідно п. 3.1 договору склала 10000,00 грн. та була сплачена позивачем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_6, що підтверджується долученою до матеріалів справи письмовою розпискою.

Відповідач свої зобовязання за договором виконав частково, а саме як вбачається із наданих позивачами технічних паспортів щодо спірного нерухомого майна, відповідач виконав умови договору та у погоджені сторонами договору строки здійснив переобладнання (реконструкцію) квартири АДРЕСА_2, проте не замовив, не виготовив і не передав позивачам дозвільні та погоджувальні документи щодо цієї технічної роботи.

Як вбачається із технічної документації на спірну квартиру після реконструкції квартира стала складатися з таких приміщень: літ. А-1 коридор 7,7 кв.м., кухня 11,6 кв.м., санвузол 4,2 кв.м., житлова кімната 24,0 кв.м., житлова кімната 9,7 кв.м., літня кухня Б кухня 9,29 кв.м. Після переобладнання загальна площа квартири склала 57,2 кв.м., житлова 33,7 кв.м.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 875 ЦК України договір будівельного підряду укладається в тому числі і на проведення капітального ремонту, реконструкції будівель (зокрема житлових будинків), споруд, та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Статтею 876 ЦК України передбачено, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт, є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Частиною 2 статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У відповідності до вимог ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Статтею 357 ч. 4 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Також відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 5 ст. 319 ЦК України встановлене єдине обмеження щодо здійснення права власності - власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Аналогічна норма закріплена в статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно положень ст. 28 того ж Закону власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури.

Отже особа, яка має бажання провести реконструкцію, повинна отримати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру. Здійснення робіт без відповідного дозволу на їх виконання вважається самовільним.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Судом встановлено, що відповідачем на замовлення позивачів у квартирі здійснено самочинну реконструкцію (переобладнання) приміщень у вже існуючому обєкті нерухомого майна, власниками якого є позивачі. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав третіх осіб, внаслідок самочинного здійсненої позивачами реконструкції (переобладнання) приміщень належної їм на праві власності квартири.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Разом з тим, у відповідності до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження лише до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, а отже право позивачів підлягає судовому захисту та за ними слід визнати право власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав третіх осіб, внаслідок самочинного будівництва (реконструкції (переобладнання)) квартири здійсненого позивачами у належному їм на праві власності майні, також як і не встановлено, що спірне нерухоме майно було реконструйоване із істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності квартиру АДРЕСА_2, по 1/3 частині за кожним, з самочинною реконструкцією цієї квартири, в результаті якої площа квартири літ. А-1 з прибудовою літ. Б літньою кухнею, становить: житлова 33,7 кв.в., загальна площа 57,2 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук