Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Леванчука А.О., Наумчука М.І.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2013 року б/н, яка станом на 31 жовтня 2014 року становить 19 287 грн 74 коп., та судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03 січня 2012 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою отримав кредитну картку «Універсальна 55 днів», а 18 лютого 2013 року йому було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої йому надано кредит у сумі 16 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначив, що відповідач не виконує взяті на себе обов'язки із погашення кредиту, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у сумі 19 287 грн 74 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати у справі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2013 року б/н, яка утворилася станом на 31 жовтня 2014 року у сумі 19 287 грн 74 коп., та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, оскільки відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яку в добровільному порядку відповідач не погашає, тому така заборгованість підлягає стягненню судом.

Суд відхилив заперечення відповідача про те, що він не знімав грошових коштів у сумі 1 192,32 долари США (саме на таку суму були здійснені покупки в штаті Каліфорнія в США), бо ні він, ні його брат там ніколи не були, із тих підстав, що відповідач не надав належних доказів на їх підтвердження. При цьому суд зазначив, що за фактом зняття в штаті Каліфорнія в США грошових коштів у сумі 1 192,32 долари США Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і вказане досудове розслідування триває до теперішнього часу, однак в судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що у ПАТ КП «ПриватБанк» він отримував дві кредитні картки: одну - для себе, а іншу - для брата, зі спільним балансом для обох карток. Так, суд дійшов висновку, що хоча брат відповідача і живе у США в штаті Колорадо, однак «він цілком можливо міг знаходитися і в штаті Каліфорнія, де і робилися покупки, а доказів того, що він там дійсно не був, суду відповідачем не надано».

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що «суд першої інстанції правильно вказав на те, що ОСОБА_3 добровільно передав ПІН код та іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції іншими особами, які і могли скористатися другою картою при розрахунках за куплені товари в штаті Каліфорнія США».

Однак із вищевказаними висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки таких суди дійшли, не встановивши фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-122цс12, наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором овердрафту та недовів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань. Разом із тим Верховний Суд України у вказаній постанові зазначив, що, під час проведення операції зі зняття спірних грошових коштів із карткового рахунку позичальника зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН-код, тому позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувачне несевідповідальності заздійсненняплатіжних операцій, якщоспеціальний платіжний засіббуло використанобез фізичногопред'явленнякористувачем абоелектронноїідентифікації самого спеціальногоплатіжного засобу тайого держателя, крім випадків, коли доведено, щокористувачсвоїми діями чибездіяльністю сприяв втраті, незаконному використаннюперсонального ідентифікаційного номераабо іншоїінформації, якадає змогуініціювати платіжні операції.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак усупереч вищевказаним нормам процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме: не встановив, чи зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН-код під час проведення операції зі зняття спірних грошових коштів із карткового рахунку позичальника; чи повідомляв користувач невідкладно про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно; чи сприяв користувач своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Без з'ясування вищевказаних обставин передчасним є висновок суду про те, що відповідач - позичальник - зобов'язаний повернути кредит.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: А.О. Леванчук

М.І.Наумчук

І.К.Парінова

О.В.Попович