Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/6209/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Суркова В.П.
Провадження № 22-ц/778/282/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона, 09.01.1991р. народження, є дочкою ОСОБА_5, який помер 12.02.2008 року. На день смерті батька позивач була неповнолітньою, їй виповнилося повних 17 років.

ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2004 року. Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири, позивач у встановлений законом 6-місячний строк з дня відкриття спадщини звернулася до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом.

Під час оформлення спадщини на запит нотаріальної контори щодо відомостей про власника вказаної квартири з ОП «ЗМБТІ» була надана інформаційна довідка про те, що 12.01.2011 року, померлий ще у 2008 році, ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу квартири від 12.01.2011р., реєстровий номер 20, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, з ОСОБА_7

Після чого, 09.02.2011 року ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 350, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, продав квартиру ОСОБА_10

26.03.2011 року ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 373, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11, продала квартиру ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2012 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.01.2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був визнаний недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд: витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого володіння та зобовязати ОСОБА_4 повернути їй зазначену квартиру; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (т. 1, а.с. 84).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 було задоволено. Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 85-86).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року було скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку (т. 1, а.с. 126-127).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що право власності на спірну квартирі відповідач набув правомірно, а позивач не є власником цієї квартири, тому позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставними.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За положеннями ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач, 09.01.1991р. народження, є донькою ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 6, 61 зв.).

Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 помер 12 лютого 2008 року (т. 1, а.с. 9, 60).

Батько позивача постійно мешкав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.05.2005р. по день смерті 12.02.2008 року. На день смерті за вказаною адресою був зареєстрований він один (т. 1, а.с. 62 зв.).

На день смерті померлому ОСОБА_5 на праві власності належала АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 Право власності на квартиру зареєстровано ОП ЗМБТІ 30.12.2004р. (т. 1, а.с. 17-18, 74-75).

Після смерті батька позивач у встановлений законом 6-місячний строк з дня відкриття спадщини, а саме 08.08.2008р., звернулася до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 47).

Крім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звертався батько останнього - ОСОБА_13, проте, він подав заяву 13.09.2008р., тобто після спливу встановленого законом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини (т. 1, а.с. 46 зв., 60-61).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2009 року позовну заяву ОСОБА_13 до ОСОБА_3, 3 особа - Пята Запорізька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було повернуто позивачу (т. 2, а.с. 39).

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 Інші спадкоємці за законом першої черги після смерті ОСОБА_5, які прийняли спадщину, дослідженими судом доказами не встановлені.

Отже, прийнята позивачем спадщина після смерті батька належить ОСОБА_3 з моменту відкриття спадщини.

Крім того, ОСОБА_13 помер 07 липня 2011 року (т. 2, а.с. 55-56, 57).

09.02.2011 року ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 350, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, продав спірну квартиру ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 17-18, 74-75).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 26.03.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 373, ОСОБА_10 продала ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Зазначена квартира належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_9, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 09.02.2011р., за реєстром № 350 (т. 1, а.с. 38, 39, 122, 123).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2012 року визнано недійсною довіреність від 19.10.2010 року, реєстровий номер 3795, на імя ОСОБА_14. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири 64, розташованої в будинку 43 по вул. Димитрова в м. Запоріжжя від 12.01.2011 року, реєстровий № 20, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, між ОСОБА_15 та ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 11-12).

Цим же рішенням встановлено, що невстановлена особа, використавши підроблений паспорт на імя ОСОБА_15, 19.10.2010 року нотаріально оформила на імя ОСОБА_14 довіреність на право розпорядження квартирою ОСОБА_15, а за договором купівлі-продажу від 12.01.2011 року нібито ОСОБА_15 продав квартиру ОСОБА_8 Отримавши від невстановленої особи довіреність на право розпорядження квартирою ОСОБА_15 та уклавши на її підставі договір купівлі-продажу цієї квартири, невстановлена особа від імені померлого ОСОБА_15 вчинила дії, які призвели до припинення права його спадкоємця на квартиру та виникнення права на неї в покупця за договором ОСОБА_8

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України.

Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Крім того, на підставі ст. 392 ЦК України, може бути задоволений позов власника про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою та у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Оскільки перший правочин із трьох правочинів щодо відчуження спірної квартири визнаний судом недійсним, що тягне за собою недійсність наступних правочинів, позивачем обраний правильний спосіб захисту порушеного права - пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна - ОСОБА_4 з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України. Отже, обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі за № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Прийнята ОСОБА_3 спадщина після смерті батька належить позивачу з часу відкриття спадщини. Оскільки спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_3 поза її волею, то за таких обставин позивач, як спадкоємець, яка прийняла спадщину, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України має право витребувати квартиру від добросовісного набувача - відповідача ОСОБА_4

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з ОСОБА_4 документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 3 024 грн. (1 440 грн. + 1 584 грн.) т. 1, а.с. 1, 245, т. 2, а.с. 5).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 3 024 (три тисячі двадцять чотири) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: