АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»),

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 23.11.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач по справі ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2007-238, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 44 100 доларів США, зі сплатою 16,00% річних з кінцевим терміном повернення 23.11.2012р.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між ними було укладено договір застави від 23.11.2007р., згідно якого в заставу Банку було передано автомобіль TOYOTA LEXUS (модель: RX 300, рік випуску 2004, тип ТЗ: легковий універсал - В, № кузова/шасі: VIN-НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 10.08.2012р. у розмірі 73 630,50 доларів США, яка складається з наступного: 33 699,43 доларів США - заборгованості за кредитом, 30 634,47 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 25 838,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 25 816,15 доларів США - прострочена заборгованість по процентам, 14 092,78 доларів США - пеня.

В ході проведення моніторингу кредиту було встановлено, що ОСОБА_3 порушив умови договору застави та без згоди Банку реалізував заставний автомобіль ОСОБА_2, а тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2007-238 від 23.11.2007 року в сумі 73 630,50 доларів США звернути стягнення на предмет застави: автомобіль TOYOTA LEXUS (модель: RX 300, рік випуску 2004, тип ТЗ: легковий універсал - В, № кузова/шасі: VIN-НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права стосовно предмету застави на укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, і стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2014р. в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині правового обґрунтування відмови позивачу у задоволенні позовних вимог зміні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що 23.11.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2007-238, згідно умов якого ОСОБА_3 отримав від ЗАТ КБ «Приватбанк» в кредит кошти в сумі 44 100 доларів США, зі сплатою 16,00% річних з кінцевим терміном повернення 23.11.2012р.

Зобов'язання за кредитним договором були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_3 договору застави рухомого майна від 23.11.2007р. - автомобіля TOYOTA LEXUS (модель: RX 300, рік випуску 2004, тип ТЗ: легковий універсал - В, № кузова/шасі: VIN-НОМЕР_3), що належав на праві власності ОСОБА_3

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 10.08.2012р. виникла заборгованість у розмірі 73 630,50 доларів США, яка складається з наступного: 33 699,43 доларів США - заборгованості за кредитом; 30 634,47 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 25 838,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 25 816,15 доларів США - прострочена заборгованість по процентам, 14 092,78 доларів США - пеня.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2008р. ЗАТ КБ «ПриватБанк» було прийнято рішення про надання кредитних коштів відповідачу по справі ОСОБА_2 на придбання автомобіля TOYOTA LEXUS (модель: RX 300, рік випуску 2004), і 29.08.2008р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № DNK0A820878218, де предметом застави є спірний автомобіль TOYOTA LEXUS (модель: RX 300, рік випуску 2004, тип ТЗ: легковий універсал - В, № кузова/шасі: VIN-НОМЕР_3).

Відповідно до листа Управління ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 13.11.2012р. № 12234 згідно бази даних АІС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області № кузова/шасі: VIN-НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2 зареєстровано 29.08.2008р. на громадянина ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач є добросовісним набувачем вищевказаного автомобіля, і в матеріалах справи є повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27.06.2012р., відповідно до якого у зв'язку із повним виконанням зобов'язань за кредитним договором № DNK0A820878218 від 29.08.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 Банк просить МРЕВ ДАІ у Дніпропетровській області зняти відмітку «Кредит. Заборона відчуження».

Однак такий висновок не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 592 ЦК України, передбачається право банку дострокового виконання грошового зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_3 без згоди Банку відчужив предмет застави.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі - продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала майно за відплатним договором вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Проте з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, вбачається, що обтяження предмету застави було зареєстроване позивачем Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 27.11.2007р. і знаходилося в реєстрі на час відчуження предмета застави.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, позивач зазначав, що ОСОБА_2 є новим власником автомобіля TOYOTA LEXUS, який є предметом застави колишнього власника автомобіля ОСОБА_3 за його кредитними зобов'язаннями перед Банком за договором від 23.11.2007р. № 2007-238.

Разом з тим колегією суддів встановлено, що згідно повідомлення територіального сервісного центру №1241 транспортний засіб TOYOTA LEXUS RX 300, 2004р.в., № кузову: VIN-НОМЕР_3 перереєстрований згідно довідки-рахунку ААВ 255711 від 21.08.2013р. на ОСОБА_6

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду про звернення стягнення на заставлене майно до неналежного відповідача, оскільки власником спірного автомобіля з серпня 2013р. є ОСОБА_6, до якої Банк не заявляв позовні вимоги, тоді як вирішення питання про звернення стягнення на предмет застави без залучення до розгляду справи вказаної особи порушує її права та охоронювані законом інтереси, а тому позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню за наведених обставин.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, однак неправильно зазначив правові підстави для відмови у задоволенні позову, а тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог в порядку ст. 309 ЦПК України, тим самим частково задовольнити апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2014 року в частині правового обґрунтування у задоволені позовних вимог змінити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: