Справа № 303/2563/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БОДНАР О.В., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_3» до Міського відділу Державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про скасування арешту майна та заборони його відчуження, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» у квітні 2016 року звернулося до суду із зазначеним позовом до МВ ДВС Мукачівського міськрайуправління юстиції. Мотивувало тим, що 08.11.2007 ВАТ «Ерсте Банк» уклало із ОСОБА_4 кредитний договір № 014/1228/73/96458, на забезпечення виконання позичальником зобовязань за яким ці ж сторони уклали договір застави від 08.11.2007. Предметом застави є належний ОСОБА_4 автомобіль марки Lexus RX 350, випуску 2007 року, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2.

За договором про відступлення права вимоги від 15.04.2015 № 15/04/2015/01, укладеним із попереднім кредитором ТОВ ФК «Авераж», яке, у свою чергу, було кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги від 28.08.2014 № 1, що укладався із правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» - ПАТ «Фідобанк», позивач є правонаступником щодо вимог за указаним кредитним договором. 20.04.2015 позивач зареєстрував і зміну обтяжувача за договором застави. Виходячи з наведеного, а також із положень, зокрема, ст.ст. 572, 589, 590 ЦК України, ст.ст. 1, 17, 20, 28 Закону України «Про заставу», ст.ст. 12, 14, 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», позивач управі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави та має вищий пріоритет щодо цього обтяження перед іншими кредиторами, обтяження щодо цього ж майна на користь яких не зареєстровані або зареєстровані пізніше.

30.03.2016 держвиконавець МВ ДВС Мукачівського міськрайуправління юстиції на виконання виконавчого листа від 19.02.2016 № 2/465/397/16 наклав у виконавчому провадженні № 50530204 арешт на автомобіль НОМЕР_3, заборонив його відчуження та оголосив його в розшук. Між тим, за приписами Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно допускається у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ст. 54). Держвиконавець повинен був перед накладанням арешту на майно пересвідчитися у правовому статусі майна, чого не зробив.

Отже, арешт майна органом ДВС суперечить вимогам закону, оскільки звернення стягнення на таке майно не допускається через те, що право застави виникло у позивача раніше, аніж держвиконавець прийняв згадану постанову. Цим порушуються права позивача як заставодержателя.

Посилаючись на ці обставини, на необхідність відповідно до закону вирішення спору, що виник, судовим порядком, позивач просив:

скасувати арешт і заборону відчуження автомобіля марки Lexus RX 350, випуску 2007 року, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, накладені постановою держвиконавця МВ ДВС Мукачівського міськрайуправління юстиції від 30.03.2016 у виконавчому провадженні № 50530204 про арешт майна та заборону його відчуження;

зняти зазначений автомобіль із розшуку, що був оголошений постановою держвиконавця МВ ДВС Мукачівського міськрайуправління юстиції від 30.03.2016 про розшук майна боржника.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.05.2016 позов задоволено:

скасовано арешт і заборону відчуження автомобіля марки Lexus RX 350, випуску 2007 року, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, накладені постановою держвиконавця МВ ДВС Мукачівського міськрайуправління юстиції від 30.03.2016 у виконавчому провадженні № 50530204 про арешт майна та заборону його відчуження;

знято зазначений автомобіль із розшуку, що був оголошений постановою держвиконавця МВ ДВС Мукачівського міськрайуправління юстиції від 30.03.2016 про розшук майна боржника.

Рішення суду в порядку, передбаченому ст. 292 ч. 1 ЦПК України, оскаржила ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обовязки. На обґрунтування скарги зазначає, зокрема, що 30.03.2016 у виконавчому провадженні № 50530204 накладено арешт на автомобіль НОМЕР_3, на виконання рішення суду, яким із ОСОБА_4 стягнуто кошти на користь ОСОБА_1, а позивач, який не є власником майна, обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки питання про можливість задоволення його вимог за рахунок заставленого майна вирішується у контексті пріоритету відповідного обтяження, а не шляхом звільнення майна з-під арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, який скаргу підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши апеляції, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності. Проте, погодитись із таким рішенням не можна.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» поставило питання про порушення його прав як обтяжувача щодо майна боржника ОСОБА_4 та про відповідний пріоритет порівняно з іншим обтяжувачем ОСОБА_1. На підтвердження своїх доводів щодо наявності відповідних майнових прав позивач посилався на обставини, повязані із правонаступництвом за відповідним кредитним договором, на право одержання за судовим рішенням заборгованого за рахунок заставленого майна, для чого надав суду ряд документів щодо наступних фактів.

Відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» уклало 08.11.2007 із ОСОБА_4 кредитний договір № 014/1228/73/96458 про надання позичальнику кредиту в розмірі 38490,00 дол. США зі сплатою за нього 10,99% річних і строком до 07.11.2014 (а.с. 7-11). На підставі укладеного цими ж сторонами 08.11.2007 договору застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2668, виконання зобовязань позичальником було забезпечено заставою належного йому автомобіля марки Lexus RX 350, випуску 2007 року, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2 (а.с. 12-13).

За договором про відступлення права вимоги від 15.04.2015 № 15/04/2015/01 (із урахуванням додаткових угод від 15.05.2015 і від 22.07.2015), укладеним із попереднім кредитором ТОВ ФК «Авераж», яке, у свою чергу, було кредитором на підставі договору відступлення права вимоги від 28.08.2014 № 1, що укладався із правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» - ПАТ «Фідобанк», ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» є правонаступником (новим кредитором) щодо вимог за указаним кредитним договором (а.с. 17-22). ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» і ТОВ ФК «Авераж» 15.04.2015 уклали й договір про відступлення права вимоги за договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 480, на підставі якого новому заставодержателю було відступлене право вимоги за договором застави транспортного засобу від 08.11.2007 (а.с. 14-15). Новий заставодержатель 20.04.2015 зареєстрував у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зміну обтяжувача з ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» (а.с. 16). Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18.09.2015 замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 303/7739/14-ц, виданого Мукачівським міськрайонним судом 06.03.2015, щодо стягнення з ОСОБА_4 боргу за кредитним договором № 014/1228/73/96458 у розмірі 85660,95 грн із ТОВ ФК «Авераж» на ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» (а.с. 23).

Таким чином, у справі наявні дані про те, що ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» є новим кредитором стосовно боржника ОСОБА_4, заставодержателем і стягувачем у виконавчому провадженні щодо боргу за кредитним договором від 08.11.2007 № 014/1228/73/96458 (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст.ст. 202, 509, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст.ст. 514, 572, 574, 577, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 15, 27 Закону України «Про заставу» (Закон № 2654-XII), ст.ст. 3, 11, 12, ст. 13 ч. 1 п. 2, ст. 20, ст. 21 ч. 1 п. 1, ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (Закон № 1255-IV), ст. 8 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) та інші норми законодавства).

Водночас апеляційному суду надано постанову ст. держвиконавця МВ ДВС Мукачівського міськрайуправління юстиції ОСОБА_7 від 22.03.2016, якою за заявою ОСОБА_1 від 16.03.2016 відкрито виконавче провадження № 50530204 на виконання виконавчого листа № 2/465/397/16, виданого Франківським районним судом м. Львова 19.02.2016, про стягнення з ОСОБА_4 га користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 41522,34 дол. США та судових витрат у розмірі 6065,71 грн.

На час розгляду справи судом першої інстанції у ній були постанови держвиконавця від 30.03.2016 у виконавчому провадженні № 50530204: про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (а.с. 24) і про розшук майна боржника (а.с. 25), якими в інтересах стягувача ОСОБА_1 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, належне боржнику ОСОБА_4, та оголошено розшук належного боржнику ОСОБА_4 автомобіля марки Lexus RX 350, чорного кольору, тип легковий універсал В, випуску 2007 року, кузов № НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2.

Отже, в інтересах стягувача ОСОБА_1 застосовано публічне обтяження щодо майна, яке належить боржнику ОСОБА_4, понад те, публічне обтяження стосується також і того самого майна (того самого предмета обтяження), щодо якого на користь стягувача ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» існує приватне забезпечувальне обтяження (вищенаведені норми та ст. 4 ч.ч. 2, 3, 4, ст. 5, ст. 37 ч. 1 п. 5 Закону № 1255-IV).

Рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим, його примусове виконання покладено на державну виконавчу службу (ст. 124 ч. 5 Конституції України, ст. 14 ч. 1, ст. 368 ЦПК України, ст.ст. 1, 2 Закону № 606-XIV). Виконавчий документ видається в інтересах стягувача, на його користь провадиться стягнення з боржника, для забезпечення стягнення держвиконавцем може бути накладено арешт на майно боржника, оголошено заборону на його відчуження, оголошено розшук майна боржника (ст. 368 ЦПК України, ст. 8 ч. 2, ст.ст. 40, 52, 57 Закону № 606-XIV).

У випадку, якщо накладено арешт, описано і у звязку з цим оголошено заборону на відчуження щодо майна, яке не належить боржнику, або в інтересах стягувача, який не є заставодержателем цього майна, власник, заставодержатель не позбавлені можливості у подальшому захищати свої законні права та інтереси, для врегулювання відповідних спорів законом установлено інститути визнання права на арештоване майно, виключення його з опису, звільнення з-під арешту, рівно як і власник майна, інший стягувач управі захищати свої законні майнові права та інтереси (ст. 54 ч. 4, ст. 60 Закону № 606-XIV, що узгоджується з положеннями, зокрема, ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст. 15, ст. 16 ч. 2 п.п. 1, 3, 4, абз. 2, ст.ст. 316-319, 331, 386, 392, 396, § 6 Глави 49 ЦК України, нормами Закону № 2654-XII).

Відповідно до суті даних правовідносин, відповідачами за позовом стягувача-заставодержателя про звільнення майна з-під арешту, виключення його з опису, є боржник у виконавчому провадженні, оскільки є законний інтерес позивача щодо арештованого майна у звязку із можливістю задоволення за його рахунок майнових вимог, а за відповідних обставин і спір позивача з боржником, іншими особами щодо прав на арештоване майно, а також інші стягувачі (за наявності таких), в інтересах яких арештовано, описано майно боржника. У випадку недостатності майна боржника для задоволення вимог всіх стягувачів йдеться, зокрема, про спір між стягувачами щодо права на одержання задоволення вимог за рахунок одного й того ж майна боржника, про відповідний пріоритет.

За змістом позову, кредитор-заставодержатель ставив питання про звільнення майна боржника з-під арешту, звільнення від заборони на його відчуження та скасування розшуку майна, застосованих відповідними постановами держвиконавця від 30.03.2016 у виконавчому провадженні № 50530204. Тобто, йшлося про рішення, прийняті держвиконавцем на користь іншого стягувача ОСОБА_1, спір існує, щонайменше, із цим іншим стягувачем. Ці обставини на час розгляду справи судом першої інстанції були очевидними.

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); рішення судом про задоволення позову може бути прийняте лише за умови предявлення вимог до належного відповідача та їх обґрунтованості й доведеності саме щодо такого відповідача у відповідному процесі (ст.ст. 57-60, 212-215 ЦПК України). Позивач, діючи вільно, на свій розсуд, просив скасувати як неправомірні рішення держвиконавця, прийняті в інтересах іншого стягувача, і предявив позов до органу ДВС, із яким немає спору стосовно майнових прав, що виникли у звязку із забезпеченням виконання кредитного зобовязання (спір про право цивільне), і який, відповідно, не є учасником спірних правовідносин і не є належним відповідачем за позовом. Власне перевірка правомірності суто дій і рішень держвиконавця, якщо таку оспорює сторона виконавчого провадження, здійснюється у непозовному провадженні в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (Розділ VII ЦПК України). Інший стягувач, інтересів якого насправді стосується справа і який повинен відповідати за позовом, повязаним із правами щодо заставленого і арештованого майна та із відповідним пріоритетом, не був відповідачем.

Відтак, позов був предявлений, а справу було вирішено щодо неналежного відповідача. Відповідний стягувач не брав участі у справі, тоді як саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме належному відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, предявити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обовязки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що повязуються з визначенням і забезпеченням наявності майнової маси боржника, за рахунок якої (зокрема, й за рахунок заставленого майна) можуть задовольнятися вимоги стягувачів, вирішуватися питання пріоритету, переваг одного стягувача перед іншим у праві одержати задоволення за рахунок відповідного майна тощо, мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач стягувач, вимоги якого щодо майна у звязку із наведеним є повязаними із правами (вимогами) іншого стягувача.

Суд першої інстанції не зясував належним чином дійсні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст.ст. 32-35, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про участь у справі в належному процесуальному статусі стягувача ОСОБА_1, інтересів якого стосується справа і в інтересах якого були прийняті держвиконавцем відповідні рішення, що їх просив скасувати позивач, не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору, як щодо його прав, так і щодо прав позивача та іншого відповідача по суті, що, власне, і потягло наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову, через відсутність у справі належного відповідача про законність розвязання спору не йдеться. Обґрунтованість чи необґрунтованість позову по суті, в т.ч., питання пріоритету обтяжувачів, інші обставини наразі значення не мають. Відсутність у справі в якості її учасника стягувача, порушення скасуванням відповідних рішень держвиконавця прав цього стягувача є доводами апеляції, яку подала ОСОБА_1 саме як особа, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обовязки. Ці доводи заслуговують на увагу.

Відтак, з урахуванням положень ст. 292 ч. 1, ст. 303 ч. 2 ЦПК України вирішення справи щодо неналежного відповідача та без участі в ній належного і необхідного для вирішення спору відповідача є обовязковою підставою для скасування рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити в позові у звязку з предявленням його до неналежного відповідача.

Керуючись ст. 292 ч. 1, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, задовольнити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року скасувати, у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_3» до Міського відділу Державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про скасування арешту майна та заборони його відчуження відмовити.

Стягнути з ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 606,32 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді