Єдиний унікальний номер 725/3226/16-ц
Номер провадження 2/725/664/16
19.09.2016 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді Галичанського О.І.,
при секретарі Симик І.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом кредитної спілки «Західна кредитна група» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
З метою забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 14.08.2015 року між кредитною спілкою «Західна кредитна група» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №108/1, відповідно до якого поручитель зобовязувалась нести солідарну відповідальність з позичальником за повне та своєчасне виконання ним умов кредитного договору.
Вказував на те, що починаючи з 14.09.2015 року, позичальник взятих на себе зобовязань за кредитним договором в повному обсязі не виконував, у звязку з чим у нього станом на 07.07.2016 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 9545,73 грн., відсотками 3468,51 грн., а також штраф в розмірі 900 грн.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила позов задовольнити. У звязку з неявкою відповідачів не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі.
Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не зявились в судове засідання, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили і не подали заяви про відкладення розгляду справи.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 14.08.2015 року (а/с 18).
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.
Таким чином, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виникли кредитно-договірні відносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Судом встановлено, що з метою забезпечення належного виконання вище вказаного зобовязання, 14.08.2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №108/1, згідно умов якого поручитель взяла на себе солідарну відповідальність з боржником за повне та своєчасне виконання останнім своїх зобовязань за кредитним договором (а/с 11).
У відповідності до вимог п. 3.1 кредитного договору, позичальник зобовязувався сплачувати кредит, а також відсотки за кожен період згідно графіку сплати, наведеного у додатку №1 до цього договору. З вказаного графіку вбачається, що погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати позичальником періодичних платежів, розмір яких визначений у графіку (а/с 10).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.
Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як вбачається з графіку розрахунків, позичальник належним чином своїх зобовязань за договором не виконав, у звязку з чим у нього станом на 07.07.2016 року утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 9545,73 грн., а також по відсотках за користування кредитом в розмірі 3468,51 грн. (а/с 12).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу).
У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Як вбачається з п. 7.3 кредитного договору, за порушення будь-яких зобовязань за цим договором, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує штраф у розмірі 0,1 % від суми кредиту, встановленої у договорі, за кожен випадок порушення, але в будь-якому разі не менше 150 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано позичальнику штраф у відповідності до умов п. 7.3 кредитного договору в сумі 900 грн.
Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України).
У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України).
Як вбачається з розяснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
У відповідності до п. 1.2, 3.1 договору поруки №108/1 від 14.08.2016 року, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, у випадку не виконання боржником боргових зобовязань перед кредитодавцем за кредитним договором, кредитодавець має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи частково.
Таким чином, суд приходить до висновку, що поручитель повинна нести солідарну відповідальність разом з боржником за неналежне виконання останнім своїх обовязків за основним зобовязанням.
У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно розяснень, які містяться в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 11,509, 526, 530, 536, 549, 554, 559, 610, 611, 625, 1048,1050, 1054 ЦК ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 169, 212-215, 224, 218, 294 ЦПК України, суд, -
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський