Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

-головуючого судді Шепетко І.О.,

-при секретарі Терпай С.В.,

-за участі представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Ужгородська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вимоги мотивувала тим, що 24.11.2014 року померла її мати ОСОБА_3, яка постійно проживала та на день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Великолазівської сільської ради ОСОБА_4 26.01.2000 року та зареєстровано в реєстрі за № 2, згідно якого ОСОБА_3 заповідала належний їй будинок та все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і, взагалі, те, що їй буде належати на день смерті і, на, що вона за законом матиме право - своїй дочці ОСОБА_2. На час відкриття спадщини заявник постійно і на день смерті ОСОБА_3 проживала разом зі спадкодавцем за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Вознесенська, буд. 46, вважала, що прийняла спадщину за своєю матірю, але у визначений законом строк не звернулася до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину. При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не доведено факт спільного проживання зі спадкодавцем так як заявник не була зареєстрованою за вказаною адресою. У звязку з вказаними обставинами, ОСОБА_2 звернулася до суду та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Вознесенська, буд. 46.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у заяві, надавши суду пояснення, аналогічні викладеним у заяві.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі представника Ужгородської районної державної нотаріальної контори.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що з 1963 року проживає по-сусідству за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Вознесенська, буд. 43. Вказала, що була сусідкою ОСОБА_3, підтвердила, що з нею проживала донька останньої ОСОБА_2, яка піклувалася про неї.

Заслухавши пояснення представника заявника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Cудом встановлено, що 24 листопада 2014 року померла ОСОБА_6.

За життя ОСОБА_6, жителька с. Великі Лази Ужгородського району Закарпатської області залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великолазівської сільської ради ОСОБА_4 26.01.2000 року та зареєстрований в реєстрі за № 2, згідно якого ОСОБА_3 заповідала належний їй будинок та все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і, взагалі, те, що їй буде належати на день смерті і, на, що вона за законом матиме право - своїй дочці ОСОБА_2.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження Серія VI-УР № 805528, ОСОБА_7 народилася 30.09.1957 року в с. Великі Лази, батьком записаний ОСОБА_8, матірю ОСОБА_3.

Як вбачається з копії паспорту Серія ВО № 405401, виданого 22.01.1998 року Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області, ОСОБА_2 народилася 30.09.1957 року в с. Великі Лази Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_3, яка померла 24 листопада 2014 року відкрилась спадщина, до складу якої в тому числі входить будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Вознесенська, буд. 46.

Як встановлено судом, вищезазначений будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за померлим чоловіком ОСОБА_8, який помер 27 грудня 1999 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право на спадщину за законом Серія АЕК № 435664, виданого 14.06.2002 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_9

Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ЗК № 011996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 356 від 21.06.2000 року, ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: с. Великі Лази, вул. Вознесенська, буд. 46, на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Великолазівської сільської ради народних депутатів від 29.12.1999 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,49 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Великолазівської сільської ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Згідно довідки Великолазівської сільської ради № 299 від 15.07.2015 року, гр. ОСОБА_2 дійсно проживала та вела спільне господарство з гр. ОСОБА_3 в день її смерті, жителькою с. В.Лази, вул. Вознесенська, буд. 46, яка померла 24.11.2014 року.

З довідки Великолазівської сільської ради № 319 від 22.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_3, яка померла 24.11.2014 року на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею на день її смерті у вказаному будинку проживали: без реєстрації донька ОСОБА_2 (1957 р.н.); з реєстрацією внук ОСОБА_10 (1985 р.н.).

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна відмова нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_11 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлої 24.11.2014 року ОСОБА_3 у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини та розяснено право звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1216 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця.

Із змісту ст. ст. 1223, 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Cудам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом, так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.

Згідно з ч. 1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину .

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. В останньому випадку, зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, зясувавши обставини, на які посилався заявник, як на підставу своїх вимог, приходить до висновку, що надані суду докази узгоджуються між собою та з викладеними у заяві поясненнями заявника, вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із спадкодавцем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 24.11.2014 року на час відкриття спадщини, за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Вознесенська, буд. 46.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216 1219, 1223 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 212-215, 223, 256, 259, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Ужгородська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із спадкодавцем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 24.11.2014 року на час відкриття спадщини, за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Вознесенська, буд. 46.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_12