АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2056/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2147/16Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Чумак О.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Лимар О.М.,

за участю представника ОСОБА_2 - адвоката Красницької Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Технобудсервіс ТМ», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В., -

встановила:

У квітні 2016 ОСОБА_4 звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення ігрових автоматів у будинку АДРЕСА_1, укладений 11 січня 2013 року, між ОСОБА_4 та Приватним підприємством «Технобудсервіс ТМ».

Зобов'язати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 нежитлове приміщення літ. А, загальною площею 60, 6 кв.м. із підвалом літ. Ап, загальною площею 139, 9 кв.м. у будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 нежитлове приміщення літ. А, загальною площею 76, 6 кв.м. у будинку АДРЕСА_1. Вирішити питання судових витрат.

04 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій, посилаючись на можливість здійснення відповідачами відчуження спірного майна під час судового розгляду вищевказаної цивільної справи, просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення ігрових автоматів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, прохав суду накласти заборону державним реєстраційним органам та іншим посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначеного нерухомого майна.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 квітня 2016 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нежитлове приміщення ігрових автоматів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з приміщення ігрових автоматів літ. А, АП, загальною площею 280 кв.м., приміщення підвалу літ. Ап, загальною площею 139, 9 кв.м., нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 76, 6 кв.м., нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 60, 8 кв.м.

Заборонено держаним реєстраційним органам, іншим посадовим та (або) службовим особам, повноважним здійснювати будь-які реєстраційні дії, здійснювати будь-які дії щодо реєстрації та (або) перереєстрації нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з приміщення ігрових автоматів літ. А, АП, загальною площею 280 кв.м., приміщення підвалу літ. Ап, загальною площею 139, 9 кв.м., нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 76, 6 кв.м., нежитлового приміщення літ. А, загальною площею 60, 8 кв.м.

Зазначену ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, як особа, чиїх прав та обов'язків стосується ухвала місцевого суду.

В апеляційній скарзі остання, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Вказує, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував того, що майно, до якого застосовані заходи забезпечення позову, не належить на праві власності відповідачам по справі.

В судове засідання сторони не з"явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що в силуч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прдставника ОСОБА_2 - адвоката Красницьку Я.С., перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, враховуючи наступне.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 153 ЦПК передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п., п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необгрунтованими.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, можливості господарського суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, наведені положення закону дають підстави для висновку, що застосування заходів забезпечення можуть застосуватись виключно до майна, яке перебуває у власності відповідача.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову місцевий суд виходив з того, що спірне майно перебуває у власності відповідачів по справі, і останні, як його власники, можуть вчинити дії щодо його відчуження, а тому є необхідність забезпечити позовні вимоги, шляхом накладення арешту і заборони вчинювати реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов на припущеннях та передчасно, оскільки заявником не було надано доказів на підтвердження перебування спірного майна у власності відповідачів.

Так, згідно до копій інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно від 25 березня 2016 року, приміщення підвалу, загальною площею 139, 9 кв.м.; нежитлове приміщення, загальною площею 60, 8 кв.м.; нежитлове приміщення, загальною площею 76, 6 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, належать на праві приватної власності ТОВ «ВЦЕНТРЕ», державна реєстрація об'єктів нерухомості здійснена 15 квітня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача з заявою, майно, до якого позивач вимагав застосувати заходи забезпечення позову, не перебувало у власності відповідачів по справі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що застосовані оскаржуваною ухвалою суду заходи забезпечення позову накладені на майно суб'єкту господарської діяльності, який не є стороною у спорі, а тому застосування будь-яких обмежень до майна, що перебуває у його власності слід вважати таким, що перешкоджає юридичній особі здійснювати господарську діяльність і порушують право власника вільно користуватись і розпоряджатись власним майном.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - ЦПК)

єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 151 ЦПК України, за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Технобудсервіс ТМ», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення вирішено судом першої інстанції 27.04.2016 року, про що постановлено відповідну ухвалу (а.с. 37).

Ухвала про забезпечення позову постановлена місцевим судом 06.04.2016 р., тобто до відкриття провадження у справі, що в даному випадку є порушенням норм процесуального права, оскільки заявлені позовні вимоги не стосуються прав інтелектуальної власності.

На підставі вищенаведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що понесені апелянтом судові витрати складаються з судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у розмірі 275, 61 грн. /а.с. 108/.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, то понесені апелянтом судові витрати у загальній сумі підлягають стягненню зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 2 ч. 1 312, 314, 315, 317, ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 квітня 2016 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Технобудсервіс ТМ», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 275, 61 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень 61 копійка) в рахунок відшкодування судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Чумак

Судді: /підпис/ Т.О.Кривчун

/підпис/ Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак