17 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пахар», треті особи: Запорізька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання недійсним договору оренди землі та зобовʼязання укласти додаткову угоду,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана», подану представником Харламовим Дмитром Ігоровичем, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08 жовтня
2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дана» (далі - ТОВ «Дана») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пахар» (далі - ТОВ «Пахар»), треті особи: Запорізька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання недійсним договору оренди землі та зобовʼязання укласти додаткову угоду.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 18 січня 2008 року між ТОВ «Дана» та ОСОБА_7 укладено договір оренди землі строком на
5 років з моменту його реєстрації. Кінцевий строк дії договору - 25 березня 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, як спадкоємців, перейшли права орендодавців за договором оренди від 18 січня 2008 року. ТОВ «Дана» продовжувало використовувати земельну ділянку і виконувати зобов'язання за договором оренди, а орендодавці приймали орендну плату за цим договором. 25 жовтня 2012 року ТОВ «Дана» направило на адреси орендодавців повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі. В повідомленні ТОВ «Дана» зазначало, що у разі наявності заперечень щодо продовження строку дії договору, їх необхідно надати до початку проведення сільгоспробіт, тобто до кінця березня 2013 року. Відсутність письмових заперечень буде розцінено товариством як згода на продовження орендних відносин на той самий строк та на тих самий умовах. Оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надіслали ТОВ «Дана» заперечень проти продовження використання товариством належної їм земельної ділянки, після закінчення строку дії договору оренди товариство продовжувало відкрито та безперешкодно користуватися земельною ділянкою. Орендодавці у 2013 році отримали орендну плату в розмірі 2,0 тони зерна. Крім того, товариство на протязі всього 2013 року сплачувало за орендовану земельну ділянку земельний податок. Таким чином, ТОВ «Дана» продовжувало належним чином виконувати обов'язки орендаря по договору оренди від 18 січня 2008 року, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 хоча і не підписала новий договір оренди, однак фактично прийняла його виконання.
Посилаючись на викладене на підставі положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ТОВ «Дана» просило визнати договір оренди земельної ділянки площею 8,66 га, укладений 18 січня 2008 року між ТОВ «Дана» та ОСОБА_7 і зареєстрований 25 березня 2008 року в ЗЦДЗК за номером
09 серпня 2013 за номерами відповідно 2294053, 294472, зобов'язати відповідачів вчинити дії щодо укладання з ТОВ «Дана» додаткової угоди про поновлення дії договору оренди землі площею 8,66 га від 18 січня 2008 року на строк до 25 березня 2018 року.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від

08 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня

2015 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від

08 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Дана» - Харламов Д.І. просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності передбачених законом підстав для визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, які укладені 16 липня 2013 року між ТОВ «Пахар» та ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судами встановлено, що 18 січня 2008 року між ТОВ «Дана» та ОСОБА_7 укладено договір оренди землі, який зареєстрований 25 березня 2008 року у ЗРФ ЦДЗК за № 09. За умовами договору ОСОБА_7 передала ТОВ «Дана» в оренду земельну ділянку площею 8,66 га, кадастровий № НОМЕР_1, яка розташована на території Балабинської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Договір оренди був укладений на 5 років, тобто до 25 березня

2013 року.

Згідно п. 8 Договору оренди після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 40 Договору передбачалося, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для змін умов або розірвання договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, спадок прийняли в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_5, отримавши 11 жовтня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було посвідчене державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори.

Після 06 червня 2010 року ТОВ «Дана» продовжувало використовувати земельну ділянку і виконувати зобов'язання за договором оренди від 18 січня 2008 року, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 приймали орендну плату за цим договором.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що вказана в законі процедура не була дотримана позивачем, орендодавці до спливу терміну дії договору не були належним чином повідомлені про намір ТОВ «Дана» скористатись своїм переважним правом на поновлення договору оренди, проект додаткової угоди, як того вимагає закон і як передбачено договором оренди, позивач орендодавцям не направляв, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог, оскільки не було дотримано вимог передбачених ч. ч. 1-5

ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня

2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана», подану представником Харламовим Дмитром Ігоровичем, відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня

2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пахар», треті особи: Запорізька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання недійсним договору оренди землі та зобовʼязання укласти додаткову угоду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк