Справа № 492/1637/15-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________
10 березня 2016 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Гусєвої Н.Д.,
при секретарі Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АльфаБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -
У судове засідання представник позивачки не зявився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Також представник позивача в заяві зазначив, що в разі неприбуття в судове засідання представника відповідача, згоден на прийняття заочного рішення у справі.
Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток про виклик до суду, однак в судове засідання не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.
Позивачкою по справі надано суду квитанції про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 500497004 від 28.06.2012р. (а.с. 12-13).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.
Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України.
В силу ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» врегульовані питання щодо відомостей, які кредитодавець зобов'язаний повідомити споживачу у письмовій формі перед укладенням договору, а статтею 56 «Закону України «Про банки і банківську діяльність» - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як клієнту на його вимогу.
Згідно з п. 5 кредитного договору позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостям, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послу, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які їй роз'яснені, зрозумілі не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення; що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року, які їй роз'яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна.
Судом встановлено, що сторони досягли всіх істотних умов договору, позивачка при підписанні спірного кредитного договору погодилася з його умовами, не заперечувала проти надання кредиту, сплати процентів та інших платежів. Кредитний договір був підписаний обома сторонами, та відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, підпис позивачки на договорі свідчить про її згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в договорі.
Суд не бере до уваги посилання позивачки як на обґрунтування своїх позовних вимог про те, що при укладенні спірного кредитного договору вона знаходилася в стані вагітності та не могла усвідомлювати та в повному розмірі розуміти значення слів та термінів, чим скористався представник Банку; інформація про надання кредиту не була надана в повному обсязі; сума 5763,17 грн. визначена як страхування позивачці не була видана; кредит виданий на 36 місяців замість 18 місяців; не виконані переддоговірні роботи з позивачкою та вся інформація по наданню кредиту не надана позивачці; не вручено позивачці договір страхування; позивачку введено в оману щодо видачі відповідачем картки системи МастерКард, оскільки ці обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та позивачкою не надано суду переконливих доказів, чим не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а надані суду результати ультразвукового обстеження від 26.05.2014р. (а.с. 19), копія медичної картки амбулаторного хворого № 338 (а.с. 20) не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до ст. 57 ЦПК України.
Посилання позивачки як на обґрунтування своїх позовних вимог про те, що підприємницька практика відповідача є такою, що вводить в оману, оскільки п. 5 кредитного договору визначено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, які йому зрозумілі, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами
Разом з тим, судом встановлено, що укладаючи кредитний договір, сторони по взаємній домовленості визначили умови його укладання, на які позивачка погодилася, що підтверджується її власноручним підписом в кредитному договорі. Крім того, позивачкою ОСОБА_1 надано суду квитанції про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 500497004 від 28.06.2012р., що свідчить про те, що вона вважала ці умови для себе вигідними та справедливими, тобто позивачка підтвердила свою волю щодо усіх істотних умов договору, що відповідає змісту ст. 203 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторонами було досягнуто всіх істотних умов кредитного договору, а тому підстав, встановлених законом, для визнання недійсним кредитного договору № 500497004, укладеного від 28 червня 2012 року,між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 не встановлено, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
На підставі ст. ст. 203, 215, 627, 638 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 4, 6, 10, 11, 15, 30, 57-60, 64, 169, 197, 208-209, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_3