Справа № 535/430/15-ц
Провадження № 6/535/6/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

(повний текст)

20 вересня 2016 року смт Котельва

КОТЕЛЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у с к л а д і:

Головуючого судді: - ОСОБА_1;

з секретарем судового засідання - Білик Н.О.;

за участю:

заявників - ОСОБА_2;

- ОСОБА_3

стягувача - ОСОБА_4;

представників стягувача - ОСОБА_5;

- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Котельва Полтавської області заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,-

У С Т А Н О В И В:

Заявники звернулися до суду з заявою, в якій просили суд, відносно кожного з них, визнати виконавчий лист № 535/430/15-ц, виданий Котелевським районним судом Полтавської області 04.02.2016 року, щодо зобовязання ОСОБА_2 перенести, з урахуванням вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25*, споруду (сінник), яка належить відповідачам і знаходиться на території домоволодіння між земельними ділянками ОСОБА_4, за адресою: Полтавська обл., сел. Котельва, вул. Шевченка, 18, та ОСОБА_2, за адресою: Полтавська обл. сел. Котельва, вул. Шевченка, 20 на відстань не менше 1,0 м від земельної ділянки ОСОБА_4 В, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., сел. Котельва, вул. Шевченка, 18.

В обґрунтування заяви послалися на те, що перенести сінник без руйнування самої конструкції та без зміни його цільового призначення є неможливим (що встановлено в акті державного виконавця); власником земельної ділянки являється лише один боржник ОСОБА_2, а тому відсутня земельна ділянка на яку можливо було б перенести спірну споруду; фактичний порядок користування земельними ділянками не відповідає правовстановлюючим документам на дві земельні ділянки та вимогам нормативно правових актів з питань землеустрою та землекористування, а тому перенесення сінника по існуючій межі не відповідатиме в подальшому межі, яка буде встановлена після приведення у відповідність правовстановлюючих документів.

У судовому засіданні заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен окремо, підтримали заяву та просили суд її задовільнити з тих підстав, які в ній зазначені.

Заявники ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове засідання не зявилися про час та дату судового розгляду повідомлені судом належним чином.

Стягувач ОСОБА_4, а також представники стягувача ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожен окремо, не підтримали заяву, вважаючи її доводи безпідставними та просили суд відмовити в її задоволенні.

В.о. начальника Котелевського районного ВДВС ОСОБА_9 у судове засідання не зявилася надала письмову заяву, в якій зазначила, що в звязку з службовою завантаженістю не має можливості зявитися до суду, просила провести розгляд справи без участі представника державної виконавчої служби.

Під час розгляду справи, суд сприяючи здійсненню прав сторін даного провадження розяснив їм можливість укласти мирову угоду на стадії виконання рішення суду, проте останні зазначили, що укладення такої угоди між ними є неможливим.

Суд, встановивши обставини справи щодо процесуального питання, повязаного з виконанням судового рішення у цивільній справі та визначені відповідно до них правовідносини, заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, а також матеріали виконавчих проваджень, виходить з такого.

Положеннями статті 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, тобто після набрання законної сили судовим рішенням воно набуває ознак загальнообовязковості, сталості та реалізованості.

У правовій позиції Верховного Суду України в справі за №6-608цс15 зазначено, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, (стаття перша Закону України «Про виконавче провадження»).

Розглядом справи установлено, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено повністю та зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 перенести, з урахуванням вимог ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25 *, споруду (сінник), яка належить відповідачам і знаходиться на території домоволодіння між земельними ділянками ОСОБА_4, за адресою: Полтавська область, сел. Котельва, вул. Шевченка, 18, та ОСОБА_2, за адресою: Полтавська область, сел. Котельва, вул. Шевченка, 20 на відстань не менше 1,0 м від земельної ділянки ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: Полтавська область, сел. Котельва, вул. Шевченка, 18, а також стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 по 1292, 55 грн., з кожного, понесених судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 01 червня 2016 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року залишено без змін.

Частиною 2 статті 368 ЦПК України передбачено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Матеріали справи свідчать, що за заявою ОСОБА_4, на користь якого ухвалено рішення видано вісім виконавчих листів по кількості відповідачів, з урахуванням того, що чотири виконавчі листа видані на виконання зобовязання усунути перешкод у користуванні земельною ділянкою та чотири на виконання стягнення понесених ним судових витрат.

За вказаними восьми виконавчими листами державним виконавцем відкрито відповідно вісім виконавчих проваджень, які потім обєднані у зведене виконавче провадження за №ЗВ №52273326.

Установлено, що відповідачі у встановлений державним виконавцем строк добровільно не виконали рішення суду та не мають наміру його виконувати взагалі, а тому останній розпочав примусове його виконання.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 цього ж Кодексу.

Цим правом скористалися заявники та звернулися до суду.

Як вбачається із тексту заяви її автори звертаючись до суду визначилися з такою підставою як з «інших причин», тобто послалися на дискреційні ознаки, а не чітко визначені законодавством підстави.

В тому числі навели зміст п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року №8 де судам зазначено, що у звязку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у ч. 4 ст. 369 ЦПК, у суддів виникали труднощі під час її застосування. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обовязку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у звязку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обовязок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобовязань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої ЦК. Так, зобовязання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобовязань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, в розяснені чітко зазначено, що визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню можливо тільки з підстав передбачених Законом та як приклад наводяться правовідносини, які виникли із зобовязальних правовідносинах, передбачених главою 50 розділу І книги пятої ЦК, де неможливістю виконання зобовязання визначено статтею 607 ЦК України.

У той же час Суд звертає увагу заявників, що у даній цивільній справі предметом розгляду не були зобовязальні правовідносини в розумінні глави 50 розділу І книги пятої ЦК, та між сторонами існували правовідносини з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а тому обовязок в даному випадку існує щодо зобовязання усунення перешкод.

Щодо акту державного виконавця про неможливість перенесення спірної споруди, то суд виходить з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи (у тому числі державні виконавці) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права та обовязки державного виконавця визначені в ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зокрема державний виконавець наділений правом складати акти.

Відповідно до п. 1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 акт державного виконавця це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт; у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції; у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються); акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта; до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Проте, з акту державного виконавця від 31.08.2016 року не вбачається мета і завдання його складання, суть і характер проведених державним виконавцем конкретних виконавчих дій, а також яким чином були встановлені ним зазначені в акті обставини, які б підтверджувалися відповідними доказами, що привели його до беззаперечного висновку про неможливість перенесення спірної споруди, а потребою тільки її ломати без залучення експертів та спеціалістів інженерного чи будівельного профелю.

Твердження заявників про те, що власником земельної ділянки являється лише один боржник ОСОБА_2, а тому відсутня земельна ділянка на яку можливо було б перенести спірну споруду; фактичний порядок користування земельними ділянками не відповідає правовстановлюючим документам на дві земельні ділянки та вимогам нормативно правових актів з питань землеустрою та землекористування, а тому перенесення сінника по існуючій межі не відповідатиме в подальшому межі, яка буде встановлена після приведення у відповідність правовстановлюючих документів, Суд вважає помилковим, так як жодна із зазначених підстав, не підпадає, ані під матеріально-правові, ані під процесуально-праві, які б дали змогу суду визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Разом з цим, суд наголошує, що питання стосовно належності відповідачів у даній справі було предметом перегляду, як суду апеляційної, так і касаційної інстанції, а спору (юридичних фактів) стосовно межі земельних ділянок між сторонами, як сусідами під час розгляду справи судом по суті не було встановлено та не надано таких доказів заявниками і під час розгляду судом даного процесуального питання.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 209 та статтями 210, 369 ЦПК, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню виданих по цивільній справі №535/430/15-ц за цивільним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_10, Котелевська селищна рада Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 23.09.2016 року

Суддя

Котелевського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1