Справа № 591/602/16-ц
Провадження № 2/591/837/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що домоволодіння № 1 по вул. Гайдара в м. Суми раніше належало ОСОБА_4, з яким разом проживав його син ОСОБА_5 З 1980 року разом з ними у вказаному домоволодінні стала мешкати ОСОБА_3, з якою ОСОБА_5 мешкав однією сімєю без реєстрації шлюбу. За домовленістю з власником ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мешкали у літній кухні «Б», яку вони відремонтували, улаштували в ній санвузол, здійснили електрифікацію та підключили газопостачання. Літня кухня розташована на земельній ділянці, яка відокремлена парканом від іншої частини земельної ділянки по вул. Гайдара, 1 в м. Суми та на якій розташований житловий будинок. Пояснила, що її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, вона народилася 03.10.1984 року та з того часу постійно проживає у спірному житловому приміщенні. Ії батько ОСОБА_5 помер 23.12.2009 року, а з 2015 року відповідач стали висувати вимоги до неї та 3-ї особа щодо звільнення спірного житлового приміщення. Після чого вона дізналася що ОСОБА_5 подарував домоволодіння своїй доньці, яка є власником будинку та земельної ділянки по вул. Гайдара, 1 в м. Суми. Просить визнати за нею права власності на житловий будинок літера Б та частину земельної ділянки, що розташовані у м. Суми по вул. Гайдара, 1, посилаючись на те, що зазначеними обєктами нерухомості вона добросовісно і відкрито користується тривалий час

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Після перерви оголошеної у судовому засіданні, позивач в судове засідання не зявилася.

Відповідач та його представники позов заперечили та зазначили, що відповідач є власником спірного майна та позивач не набула права власності на нього.

Третя особа позов підтримала.

Суд, заслухавши пояснення сторін т їх представників, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами поданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України (набрав чинності з 01 січня 2004 року) передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

В силу п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила вказаної статті поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набуте як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі.

Спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним.

Отже, за змістом ст.344 ЦК України набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, подарував їй будинок №1 по вул. Гайдара в м. Суми. Домоволодіння знаходитися на земельній ділянці 468 кв.м., на якій мається одноповерховий житловий будинок, з надвірними будівлями : літня кухня «Б», погріб п/г, сарай «Д», вбиральня «К», душ «З», гараж «К», погріб п/г, сарай «В», сарай «Е», сарай «И», огорожа № 1-3, туалет «Г». ( а.с.25-27 ).

Із довідки про склад сімї вбачається, що у вищевказаному домоволодінні зареєстровані : ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 ( а.с. 113 ).

Як встановлено судом з пояснень допитаних свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та не заперечується сторонами - ОСОБА_4, будучи власником домоволодіння, вселив до нього членів сімї свого сина ОСОБА_5 спочатку ОСОБА_3, а потім і ОСОБА_10

В ході судового розгляду сторони визнали той факт, що після смерті ОСОБА_4 позивач продовжила продовжували у вказаному домоволодінні.

Також встановлено, що Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17.12.2015 року (щодо якого сторони в судовому засідання пояснили, що дане рішення набрало законної сили) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи : управління державної міграційної служби України в Сумській області, служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення відмовлено у задоволенні позову щодо визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою м. Суми вул. Гайдара, 1 та виселення.

Частинами 1 та 4 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач протягом всього часу проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 користувалася даним домоволодінням на законних підставах, а саме: на праві користування жилим приміщенням та проживала у визначеному власником приміщенні. Тобто у неї був певний юридичний титул щодо проживання у домоволодінні, а відтак застосування до встановлених у справі правовідносин набувальної давності виключається.

За наведених обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя