н/п 2/490/1685/2016 Справа № 490/5634/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2016 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

uоловуючого - судді Черенкової Н.П

при секретарі - Шевельовій Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Облачного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з них в солідарному порядку борг у сумі 13841,50 грн., збитки від інфляції в розмірі 8727,21 грн. та три відсотки річних в сумі 1473,87 грн., що разом з основною сумою боргу складає 24042,58 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн.

Позивач вимоги позову підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просила про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 просив про розгляд справи у його відсутності та вимоги не визнав, посилаючись на те, він не є споживачем послуг теплопостачання та в квартирі згідно проектної документації, затвердженої у встановленому законом порядку, з 2004 року встановлено індивідуальне газове опалення, а також просив суд застосувати строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з*явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки сулу не повідомила.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

Відповідачі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка підключена до системи централізованого теплопостачання. Наім*я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок №92/2993 за надані послуги теплопостачання.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі Привила), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року.

Рішенням Миколаївської міської ради №1078 від 26.05.2006 року позивача з 01.06.2006 року визнано видавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та проведення розрахунків із населенням та бюджетними організаціями міста Миколаєва.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно статті 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до п.п. 24-26 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року №1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до п. 25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання", схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, внесені зміни унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку та дозволяють таке відключення лише будинку в цілому

У звязку із цим за змістом зазначених норм під час розгляду справ про зобовязання привести систему централізованого опалення до попереднього стану судам необхідно зясувати та дати оцінку: способу відключення від мереж централізованого опалення (дотримання встановленого порядку); обєкту відключення (весь багатоквартирний будинок чи квартира). ( правова позиція ВСУ в постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-96 цс12.

Згідно з пунктом 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п. 2.7 Порядку).

Таким чином, єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності затвердженого компетентним органом акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.»

Зазначене підтверджується такими рішеннями ВССУ та ВСУ:ухвала ВССУ 2015 (336,337 ЦПК) - 44378883;ухвала ВССУ 2015 (336,337 ЦПК) - 44484278;ухвала ВССУ 2015 (336,339 ЦПК) - 43506101;ухвала ВССУ 2015 (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 43027729;ухвала ВССУ 2014 (336,339 ЦПК) - 40712763;ухвала ВССУ 2014 (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 39400713;ухвала ВССУ 2013 (336, 339 ЦПК) - 31714770;ухвала ВССУ 2013 (336,339 ЦПК) - 32116290;рішення ВССУ 2012 (336, 341 ЦПК) - 26425427;рішення ВССУ 2012 - 26425427;ухвала ВССУ 2012 (336,3 39 ЦПК) - 21432294;

ухвала ВССУ 2012 (поперед. 332 ЦПК) - 24981799;ухвала ВСУ 2010 (336, 339 ЦПК) - 10551249;ухвала ВСУ 2009 (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 6049059.

Таким чином, послуги опалення у разі самовільного відключення від мережі централізованого опалення, у тому числі у разі відсутності регістрів опалення в квартирі підлягають стягненню.

Разом з цим, єдиним виключенням є випадок, коли у власника житла є лист від теплопостачальної організації, що нарахування плати за теплову енергію не виконується, оскільки квартира відключена від централізованого опалення (в незалежності від способу відключення), а також ненарахування такої плати більш ніж 1 (один) повний опалювальний період. Таким прикладом може бути ухвала ВССУ від 13.05.2015 (336, 337 ЦПК) - 44243876.

Відповідачем надано робочий проект на встановлення опалювального приладу газового лічильника в житловому будинку №6 кв. 30 по вул. Гайдара в м. Миколаєві від 2004 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем згоди всіх споживачів (мешканців) житлового будинку на відключення його від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, відсутня схема теплопостачання для забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання житлового дому, послуги теплопостачання отримуються у встановленому порядку, тому відповідачем обгрунтовано не надано позивачу дозволу на встановлення індивідуального опалювального приладу, що також узгоджується з положеннями частини другої статті 19 Конституції України.

Окрім того, відповідачем не надано належним чином оформленого акта про відключення квартири від централізованого опалення та постачання гарячої води, який повинен був би затверджений рішенням комісії з розгляду питань, пов'язаних із встановленням індивідуальних (автономних) систем опалення та гарячого водопостачання і відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання в житловому фонді.

За такого, підстави для звільнення від оплати послуг теплопостачання відсутні.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини другої статті 264 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правові наслідки прострочення боржника виконання грошового зобовязання, сплата пені та - на вимогу виконавця суми втрат від інфляції та трьох процентів річних, з урахуванням зазначених норм матеріального права, визначені сторонами і в укладеному ними договорі.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Разом з тим, у відповідності до ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання.

Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм статті 625 ЦК України, що викладені судами у справі, яка переглядається.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування цієї статті міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року.

Вини відповідачів у порушенні зобов*язання не вбачається, оскільки, починаючи з 2004 року вони зверталися із заявами про складання актів, вирішення питання щодо сплати за іншим тарифом, однак позивач на це не реагував, що підтверджується тим, що тільки 23.06.2016 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» складено акт щодо обстеження квартири №30 АДРЕСА_1 на предмет відключення квартири від централізованого опалення.

Окрім того, з 2004 року існує спір про сплату боргу.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право поновленню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги в межах строку позовної давності.

За такого, стягненню підлягає заборгованість у період з червня 2012 року до 09 червня 2015 року у розмірі 5809,71 грн.

За такого, три відсотки річних у розмірі 1473,87 грн. стягненню не підлягають.

При цьому, з відповідача на користь позивача слід стягнути збитки від інфляції у період з червня 2012 року до 09 червня 2015 у розмірі 1278,13 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачів у солідарному порядку на користь позивачів слід стягнути борг у сумі 5809,71 грн., збитки від інфляції 1278,13 грн.

Керуючись ст. 10, 60, 2І2, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 Вікторовивича на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» борг за послуги теплопостачання у розмірі 5809,71 грн. та збитки від інфляції у розмірі 1278,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 Вікторовивича на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» судовий збір у розмірі по 121,80 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова