АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/362/16 Справа № 192/529/14 Головуючий у 1 й інстанції - Омелюх В. М. Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, приватного підприємства "Нива-В.Ш." в особі філії 04, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна, публічне акціонерне товариство «Дельта банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання недійсними аукціону, протоколу та акту про проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, витребування майна з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання недійсними аукціону, протоколу та акту про проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, витребування майна з незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 травня 2011 року йому стало відомо, що ВДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області 27 квітня 2010 року було відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 26 квітня 2010 року, вчиненого на договорі застави транспортного засобу № 11-23471000/1 від 28 липня 2006 року, укладеному між ним та АКБ «УкрСиббанк», строк платежу за яким настав 16 червня 2009 року, при цьому у виконавчому написі вказується про стягнення із нього заборгованості станом на 22.04.2010 року в сумі 28150,34 доларів США, що за курсом НБУ становить 223119,62 гривень та запропоновано ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити свої вимоги за рахунок належного йому на праві власності заставленного майна: автомобіля марки Mitsubihi, модель Grandis, тип - легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, реєстраційним номер НОМЕР_2.

Вважав, що дії нотаріуса є незаконними та такими, що порушують його права, оскільки нотаріус зобов'язаний був відмовити у вчиненні виконавчого напису, тому що були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача є безспірним, так як стягувач не надав нотаріусу відповідних документів на підтвердження такої безспірності, перелік яких затверджено постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів», якими можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації у відповідності до норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Виконавчий напис нотаріуса було вчинено лише на підставі односторонніх розрахунків стягувача ПАТ «УкрСиббанк», тоді як цей розрахунок не може відображати правові підстави для стягнення з нього заборгованості та слугувати доказом її безпірності, в той час як про спірний характер правовідносин між ним та відповідачами свідчить наявність скасованого 30.03.2010 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська судового наказу від 13 жовтня 2009 року про стягнення солідарно з нього та ОСОБА_6 на користь АКБ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості в сумі 197832,10 гривень.

Також посилається на те, що стягувачем був пропущений визначений законом строк пред'явлення вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, при цьому нотаріусом було порушено вимоги п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 про надіслання письмової вимоги про усунення порушень, яку він не отримував, тому виконавчий напис вчинювався таємно від нього як боржника.

Крім того, посилається на те, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачала такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а зазначене свідчить про те, що нотаріус діяв в порушення чинного законодавства, тому виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню.

В той же час, на підставі виконавчого напису нотаріуса було відкрито ВДВС Солонянського РУЮ виконавче провадження №633, при цьому йому стало відомо, що державним виконавцем, який виконував виконавчий напис нотаріуса, вже було проведено протиправні дії щодо реалізації його автомобіля.

На підставі зазначеного вважав, що дії виконавчої служби щодо реалізації автомобіля марки Mitsubihi, модель Grandis, тип - легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, реєстраційним номер НОМЕР_2 є протиправними, про що свідчить і постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, згідно якої дії державного виконавця Солдатова О. М. по виконанню виконавчого провадження №633 від 27 квітня 2010 року визнано протиправними, оскільки він як боржник не був повідомлений та обізнаний ні про відкриття виконавчого провадження, ні про вчинення державний виконавцем дій, пов'язаних з примусовим виконанням виконавчого напису нотаріуса, а вказані обставини не підлягає доказуванню, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Також позивач вважав, що ціна за якою було продано автомобіль є недійсною, оскільки визначена з грубим порушенням чинного законодавства, є значено заниженою та не відповідає його дійсній вартості.

З наведених підстав протиправності дій виконавчої служби вважав, що угода, укладена 29 квітня 2011 року внаслідок проведення філію 04 ПП «Нива-В.Ш.» аукціону із реалізації арештованого рухомого майна, щодо продажу належного йому автомобіля Mitsubihi, модель Grandis ОСОБА_3 підлягає визнанню недійсною.

Під час розгляду цієї справи судом позивачу стало відомо, що автомобіль марки Mitsubihi, модель Grandis, рік випуску 2006, реєстраційним номер НОМЕР_2 покупцем ОСОБА_3 було реалізовано, а власником автомобіля є ОСОБА_4

Просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнати недійсним аукціон по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна та протокол № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_7, а також акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого рухомого майна в процедурі виконавчого провадження № 633, складений державним виконавцем Солдатовим О. М., а в цілях відновлення його прав на належний йому автомобіль зобов'язати ОСОБА_4 як покупця автомобіля повернути йому (позивачу), оскільки спірне майно вибуло з його володіння як власника не по його волі, а іншим шляхом, що згідно ст.388 ЦК України є підставою для витребування цього майна у нинішнього власника, який не є добросовісним покупцем в розумінні ч.2 ст.388 ЦК України, у якого майно не може бути витребувано.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року (Є ОПИСКИ) позовні вимоги задоволені частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. виконавчий напис від 26 квітня 2010 року, зареєстрований в реєстрі під № 322, на договорі застави транспортного засобу № 0/1 від 28 липня 2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості в сумі 28 150,34 доларів США, що за курсом НБУ на 22.04.2010 рік дорівнює 223 119 гривень 62 копійки.

Визнано недійсним проведений філією 04 приватного підприємства «НИВА-В.Ш.» 29 квітня 2011 року аукціон по реалізації автомобілю марки Mitsubishi, модель Grandis, тип - легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, реєстраційним номер НОМЕР_2.

Визнано недійсним протокол № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню філією 04 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2.

Визнано недійсним, складений 05.05.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області Загребельною О.Л. акт про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2, в процедурі виконавчого провадження №633 по виконанню вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. виконавчому напису від 26 квітня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі під № 322, на договорі застави транспортного засобу № 0/1 від 28 липня 2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості в сумі 28 150,34 доларів США, що за курсом НБУ на 22.04.2010 рік дорівнює 223 119 гривень 62 гривні.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння автомобіля марки Mitsubishi, реєстраційним номер НОМЕР_3 - відмовлено.

Стягнуто із ПАТ «УкрСиббанк», ВДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області, ПП «Нива-В.Ш.», на користь ОСОБА_2 судовий збір із кожного в розмірі по 81,2 гривень.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року виправлені описки у рішенні Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння автомобіля, та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у цій частині, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову про витребування з незаконного володіння автомобіля.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно виданого РЕВ 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27 липня 2006 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.16 т.1) ОСОБА_8 належав на праві власності автомобіль марки Mitsubihi, модель Grandis, тип - легковий універсал, рік випуску 2006, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, реєстраційним номер НОМЕР_2.

28 липня 2006 року між АКіБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.39-42 т.2), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 30000 доларів США на особисті споживчі потреби зі строком повернення до 27 липня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 липня 2006 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу №0/1 (а.с.33-37 т.2), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Г.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2492, згідно якого заставодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором заставив належний йому автомобіль марки Mitsubihi, реєстраційним номер НОМЕР_2, із визначенням вартості предмету застави в розмірі 169 591 гривня (а.с.16 т.1). 26 квітня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк», найменування якого з АКіБ «УкрСиббанк» було змінено на підставі заміни свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 18 грудня 2009 року, звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г. Л. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі застави транспортного засобу № 0/1 від 28 липня 2006 року (а.с.31-32 т.2) на підставі того, що позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором по своєчасному поверненню кредитних коштів та на його адресу було направлено досудову вимогу № 26-51-89 від 16 лютого 2009 року про усунення порушень умов кредитного договору протягом 31 календарного дня з моменту отримання вимоги, яку ОСОБА_2 особисто отримав 15 травня 2009 року (а.с.43-44 т.2). В заяві зазначено, що строк за кредитним договором згідно п.11.1 на став 16 червня 2009 року, а загальна сума заборгованості позичальника перед банком станом на 22 квітня 2009 року становить 28 150,34 доларів США, що за курсом НБУ на цю ж дату дорівнює 223 119,62 гривень, з яких 165 217 гривень 23 копійки - основний борг, 45 375 гривень 32 копійки - відсотки, 12 527 гривень 07 копійок - сума нарахованої пені, на підтвердження чого ПАТ «УкрСиббанк» надано довідку - розрахунок заборгованості за кредитним договором на зазначений період, а також виписку та кредитні документи по рахунку (а.с.49-62 т.2).

Судом встановлено, що на підставі зазначених документів 26 квітня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме на автомобіль марки Mitsubihi, модель Grandis, реєстраційним номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищезазначеного майна запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 липня 2006 року заборгованість за яким становить 28 150 доларів США 34 цента, що за курсом НБУ на цю ж дату дорівнює 223 119 гривень 62 копійки, з яких 165 217 гривень 23 копійки - основний борг, 45 375 гривень 32 копійки - відсотки, 12 527 гривень 07 копійок - сума нарахованої пені, а також 1 700 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, а всього 224 819 гривень 62 копійки (а.с. 9,47 т.1, 38 т.2, 147 т.4).

Вчинення виконавчих написів нотаріусами регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», ст.87 якого, (в редакції яка діяла на час вчинення спірного виконавчого напису) передбачала, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість , а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в п. 1 якої серед такого переліку зазначено нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Судом встановлено, що приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г. Л. було подану заяву про вчинення виконавчого напису (а.с.31 т.2), договір застави транспортного засобу № 0/1 від 28 липня 2006 року (а.с.33-37 , т.2), договір про надання споживчого кредиту від 28 липня 2006 року (а.с.39-42 т. 2), досудову вимогу про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 28 липня 2006 року (а.с.44 т.2) із доказами її направлення на адресу позивача по справі (а.с.48, т.2) та отримання ОСОБА_2 особисто згідно поштового повідомлення (а.с.43 т.2), а також довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за договором від 28 липня 2006 року (а.с.49-61,т.2) та виписка за особовим разрахунком боржника (а.с.62 т. 2).

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ч. 1 ст. 26 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, установлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачалось.

Згідно із ч. 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, норми Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальними відносно Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" для застосування до спірних правовідносин.

Тому суд прийшов до висновку, що положення Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Саме до цього зводяться і правові висновки, що викладені в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 жовтня 2012 року у справі № 6-70цс12 та від 12 червня 2013 року № 6-54цс 3, які згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Із врахуванням встановленого та досліджених доказів, суд прийшов до висновку, що виконавчий напис приваного нотаріуса від 26 квітня 2010 року підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено нотаріусом всупереч нормам Закону України від 18 листопада 2003 року №1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, які відбулися 29 квітня 2011 року по реалізації автомобілю марки Mitsubihi, то суд зазначив, що порядок, спосіб та процедура реалізації арештованого майна, в тому числі його продажа із аукціону, передбачені ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказам Міністерства юстиці України від 15 липня 1999 року №42/5.

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за заявою АКІБ «УкрСиббанк» було видано судовий наказ №2н-2063/2009 від 13.10.2009 року про стягнення солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь АКІБ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 198712,1 гривень (а.с.7 т.1, 145 т.4), на виконання якого ВДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження №600, примусове стягнення за яким здійснювалось у період із 09.03.2010 року до 07.06.2010 року, а виконавче провадження було закінчено на підставі п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі скасуванням рішення суду, згідно якого було видано виконавчий документ, що підтверджено здавальним описом виконавчих проваджень (а.с.131 т.4), відповіддю на ім'я ОСОБА_2 Головного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.137 т.4) та відповіддю прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська від 18 березня 2010 року на ім'я ОСОБА_6 (а.с.139-140 т.4), ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2014 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження (а.с.156 т.4), які було додано позивачем до позовної заяви, поданої до Дніпропетровського адміністративного окружного суду (а.с.142-156 т.4).

Зазначеними документами підтверджено, що на виконання судового наказу державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ Солдатовим О.М. в присутності понятих та батька позивача ОСОБА_6 було вилучено з приміщення гаражного кооперативу належний ОСОБА_2 автомобіль Mitsubihi, реєстраційним номер НОМЕР_2, про що було складено акт опису та арешту від 12 березня 2010 року серії АА №915161.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2010 року зазначений судовий наказ було скасовано (а.с.8 т.1, а.с.146 т.4), у зв'язку з чим виконавче провадження було закінчено на підставі п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі скасуванням рішення суду.

Виконавчий напис №322 від 26 квітня 2010 року, вчинений приватним нотаріусом ДМНО Кохан Г.Л., про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 224819,62 гривень перебував на виконанні у ВДВС в період з 26 квітня 2010 року по 31 травня 2011 року, а виконавче провадження було закрито на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із фактичним виконанням (а.с.46-70,72-143 т.1).

На підставі заяви стягувача ПАТ «УкрСиббанк» від 26 квітня 2010 року (а.с.10,46 т.1) 27 квітня 2009 року державним виконавцем державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області Солдатовим О.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 633 (а.с.12,48, 82, 72-143 т. 1) по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 322 від 26 квітня 2010 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г. Л. та надано боржнику строк для добровільного виконання до 29 квітня 2010 року, а 30 травня 2010 року було складено акт опису й арешту майна - автомобіля марки Mitsubihi, який належить ОСОБА_2 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_12 (а.с.51-52,85-86 т.1).

30 вересня 2010 року державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ було прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с.89 т.1) та складено звіт про оцінку рухомого майна - автомобілю марки Mitsubihi (а.с.93-110 т.1), згідно якої вартість майна складає 69 735 гривень без врахування ПДВ, а 14 березня 2011 року відділом ДВС було укладено договір №0411077 із філією 04 ПП «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.», про надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна (а.с.120-121 т.1) і згідно повідомлення про торги №358795 від 21 березня 2011 року аукціон мав відбутися 06 квітня 2011 року (а.с.122 т.1).

Однак аукціон не відбувся 06 квітня 2011 року у зв'язку із відсутністю зареєстрованих покупців (а.с.123 т.1) та 13 квітня 2011 року було здійснено переоцінку рухомого майна (а.с.125 т.1), відповідно до якої вартість автомобіля склала 69 037 гривень 65 копійок. Протоколом філії 04 ПП «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.», № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, належного боржнику ОСОБА_2, переможцем аукціону було визнано ОСОБА_3, як такого, що надав найвищу ціну (а.с.127-128 т.1), а 05 травня 2011 року в.о. начальника ВДВС Солонянського РУЮ Загребельною О.Л. (а не Солдотовим О.М. як зазначено в позовній заяві) було затверджено Акт про реалізацію арештованого майна боржника (а.с.129т.1).

Надаючи правову оцінку протоколу від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2, та Акту про реалізацію арештованого майна боржника від 05 травня 2011 року, суд врахував, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року за результатами перегляду в апеляційному порядку постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року (а.с. 151-155 т.1, 146-155 т.2, 123-124, 125-127 т.4) дії державного виконавця ВДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області Солдатова О.М. по виконавчому провадженню № 633 визнані протиправними за виключенням постанови про відкриття виконавчого провадження №633, хоча в тексті цих рішень не зазначено, які саме дії державного виконавця визнані протиправними, про це вказано лише при викладені змісту позовних вимог ОСОБА_2, а згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В той же час, хоча і заявлялись позовні вимоги ОСОБА_2 щодо скасування постанови державного виконавця ВДВС Солонянського РУЮ Солдатова О.М. про відкриття виконавчого провадження №600 від 09.03.2010 року по примусовому виконанню судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с.142-144 т.4) рішення суду із зазначених позовних вимог прийнято не було (а.с.151-153 т.1, 123-124, 125-127 т.4), а оскільки такі позовні вимоги не заявлялись і у цивільній справі, яка розглядається судом, то суд виходив із правомірності вчинення державним виконавцем дій по примусовому виконанню судового наказу, в тому числі в частині опису та арешту майна від 12 березня 2010 року серії АА №915161.

Оскільки всі дії державного виконавця по виконавчому провадженню № 633, яке було відкрито 27 квітня 2009 року по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 322 від 26 квітня 2010 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., в тому числі і проведення аукціону, визнані протиправними, оскільки набравши законної сили судове рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року було постановлено після вчинення державним виконавцем оспорюваних позивачем дій по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, то разом із наявністю підстав для визнанням за судовим рішенням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є підставою для визнання недійсними і аукціону, складеного за його результатами протоколу філії 04 приватного підприємства «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.» № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 і Акту про реалізацію арештованого майна боржника від 05 травня 2011 року.

Крім того, суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Підставою для визнання аукціону з реалізації арештованого майна та складених за його результатами протоколу № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року і складеного 05.05.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ Загребельною О.Л. акту про проведення аукціону із реалізації арештованого рухомого майна недійсними, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачем зазначено порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки, як вважав позивач аукціон відбувся на підставі виконавчого напису нотаріуса, який підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий в порушення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158. Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Разом із тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення аукціону, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на з аукціону і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення аукціону з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Правила ж проведення аукціону визначено Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказам Міністерства юстиці України від 15 липня 1999 року №42/5 та є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході аукціону запропонував за нього найвищу ціну та передбачені певні правила проведення таких аукціонів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення аукціону (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію арештованого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення аукціону, а також стартову ціну реалізації майна; по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення аукціону і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів його проведення. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації арештованого майна на аукціоні, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника аукціону, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення аукціону, складання за результатами їх проведення акта про проведення аукціону є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на аукціоні, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується із нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, а також з висновком Верховного Суду України, який міститься в постанові від 24 жовтня 2012 року по справі № 6-116 цс 12. Отже, враховуючи те, що відчуження майна з аукціону відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим суд зазначив, що виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами аукціону, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказам Міністерства юстиці України від 15 липня 1999 року №42/5. При вирішенні позову про визнання аукціону недійсними судом встановлено факт проведення аукціону на підставі виконавчого напису нотаріуса, який вчинено в порушення вимог діючого законодавства, та який підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а також протиправних дій державного виконавця, що свідчить про встановлення в процесі розгляду справи порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати аукціону, а тому суд вважав, що протокол філії 04 приватного підприємства «НИВА-В. Ш.», яка діяла від імені ПП «НИВА-В. Ш.» № 0411077-1 від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону із реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 і Акт про реалізацію арештованого майна боржника від 05 травня 2011 року підлягають визнанню недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині витребування автомобіля, суд посилався на те, що частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В той же час, згідно положень ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором, придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублено власником, або особою, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд встановив, що належний на праві власності позивачеві ОСОБА_2 автомобіль марки Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_3 вибув із його володіння в процесі примусового виконання ВДВС Солонянського РУЮ виконавчого провадження №600 від 09 березня 2010 року на підставі виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за заявою АКІБ «УкрСиббанк» судового наказу №2н-2063/2009 від 13.10.2009 року про стягнення солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь АКІБ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 198712,1 гривень (а.с.7 т.1, 145 т.4), при цьому в установленому законом порядку дії державного виконавця по виконанню цього рішення визнані протиправними не були, позивач не звертався по зазначеному виконавчому провадженню до державної виконавчої служби із вимогою повернення автомобіля, в період виконання виконавчих проваджень №600 та №633 здійснювалось державним виконавцем одночасно, а після закриття виконавчого провадження позивач не звертався до державної виконавчої служби з приводу повернення транспортного засобу.

Після переходу за результатами аукціону до відповідача ОСОБА_3 права власності на спірний автомобіль останній неодноразово був об'єктом купівлі - продажу, в тому числі був придбаний відповідачем ОСОБА_4 згідно виданої ТОВ «Техно-Тест» довідки - рахунок від 12 серпня 2014 року №ВІА721472 (а.с.8-9,158,231 т.3). Згідно інформаційної довідки Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2014 року транспортному засобі при здійсненні реєстрації новим власником автомобілю присвоєно номерний знак НОМЕР_6, до цього автомобіль мав номерний знак НОМЕР_5 (а.с.8 т.3), тобто цей автомобіль було відчужено відповідачеві ОСОБА_4 не ОСОБА_3, як переможцем аукціону з реалізації арештованого майна.

Тому суд прийшов до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог в частині витребування на користь позивача ОСОБА_2 з незаконного володіння ОСОБА_4 спірного автомобіля, враховуючи, що у цій цивільній справі за заявою стягувача ОСОБА_2 міри забезпечення позову у вигляді арешту було вжито за заявою позивача ОСОБА_2 від 21.11.2014 року (а.с.36-38 т.3), згідно ухвали суду від 24 листопада 2014 року (а.с.42-43 т.3). А до цього будь-яких обмежень в розпорядженні спірним майном не було.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач ОСОБА_4 подав до суду письмову заяву про застосування позовної давності (а.с.221-22 т.3), про що також зазначає і в письмових запереченнях проти позову (а.с.114-119,152-156, 225-230 т.3).

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в задоволенні позову.

В той же час, згідно ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу строку позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №633 від 27 квітня 2010 року - 30 травня 2011 року, а до суду із позовом до ВДВС Солонянського РУЮ про визнання неправомірними дій державного виконавця по примусовому виконанню виконавчого провадження №633 звернувся в березні 2012 року (а.с. 151-155 т.1, 146-155 т.2, 123-124, 125-127 т.4), а остаточне рішення, яке набрало законної сили, у цій справі адміністративного судочинства постановлено Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом 05 червня 2013 року, у зв'язку з чим строк позовної давності було перервано, а до суду з позовом у даній цивільній справи позивач ОСОБА_2 звернувся 14 березня 2014 року (а.с.2 т.1), тобто в межах визначеного ст.257 ЦК України строку позовної давності, у зв'язку з чим заява відповідача ОСОБА_4 про відмову в задоволені позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Але із висновками суду в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна із незаконного володіння погодитись не можна, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження.

А відповідно до ч. 1 ст. 50 цього Закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому знімається арешт, накладений на майно боржника, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Належний на праві власності позивачу ОСОБА_2 автомобіль марки Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_3 вибув із його володіння в процесі примусового виконання ВДВС Солонянського РУЮ виконавчого провадження №600 від 09 березня 2010 року на підставі виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за заявою АКІБ «УкрСиббанк» судового наказу №2н-2063/2009 від 13.10.2009 року про стягнення солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь АКІБ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 198712,1 гривень (а.с.7 т.1, 145 т.4).

Цей судовий наказ був скасований ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2010 року (т.4 а.с.146). Вилучення автомобілю у власника відбулося на виконання саме цього судового наказу.

Отже, у зв'язку із скасуванням судового наказу 30 березня 2010 року, а також враховуючи, що судом першої інстанції визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26 квітня 2010 року, визнано недійсним проведений 29 квітня 2011 року аукціон по реалізації автомобілю, визнано недійсним протокол від 29 квітня 2011 року по проведенню аукціону та акт про проведення аукціону із реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2, а тому наявні підстави для висновку про те, що автомобіль вибув із володіння поза волею власника.

Такий висновок не суперечить вимогам статті 388 ЦК України, а також і роз'ясненням п. 30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду в цій частині, а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, наявні підстави для скасування судового рішення в частині відмови у задоволені позову про витребування майна із незаконного володіння.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна із незаконного володіння, та задовольнити позов в цій частині.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 автомобіль марки Mitsubishi, модель Grandis, тип - легковий універсал, рік випуску 2006, колі чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, реєстраційним номер НОМЕР_3.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили із моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: