Справа № 464/4101/15-ц
пр.№ 2/464/8/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2016 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору з додатками, іпотечного договору, зобовязання повернути оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість, повернення коштів, сплачених понад суму виданого банком кредиту, відшкодування судових витрат, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнень просить визнати недійсним кредитний договір №LVH9GA від 27.03.2008 з додатками №1 і №2 до нього та іпотечний договір ВКІ №372881 від 27.03.2008, укладених між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 Крім того, просить зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути позивачу оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість, які були отримані у нього при укладанні іпотечного договору, повернути кошти, сплачені ним понад суму виданого банком кредиту в розмірі 9849 доларів США та відшкодувати судові витрати, понесені на проведення судової економічної експертизи в сумі 10120 грн.

Обгрунтовує позов тим, що він 27.03.2008 уклав з банком споживчий кредитний договір строком на 240 місяців під заставу двокімнатної квартири на суму 37404 доларів США, з яких 30000 доларів США отримав готівкою на споживчі цілі. Відповідно до умов п.8.1 Договору за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у ромірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у ромірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів. Періодом сплати вважається період з 20 по 25 число кожного місяця. Процентна ставка фіксована. Порядок розрахунків здійснюється в останню дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються по фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів в році. Відповідно до умов п.4.3, нарахування винагороди за резервування ресурсів здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів в році. Вказав, що неодноразово звертався до відповідача стосовно методики розрахунку, яку застосовує банк для нарахування сум щомісячних відсотків. Неотримавши належну відповідь, позивач виявив, що банк, скориставшись юридичною безграмотністю позивача, підготував окремі умови кредитного договору в суперечності вимогам цивільного законодавства, а додатки №1 і №2 суперечать умовам самого договору. Такі неправомірні дії під час підписання кредитного договору відповідачем було скрито, що суперечить принципу добросовісності та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу. Наполягає, що його введено в оману при укладенні кредитного договору щодо обставин, які мають істотне значення, а саме при нарахуванні відсотків та винагороди за користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів в році; при розробці додатку №2 банк використав методику, яка з ним не узгоджувалась і що призвело до навмисного завищення розміру щомісячного платежу. Вважає, що невідповідність додатків №1 і №2 базовим умовам кредитного договору свідчить виключно про обман позивача та умисел відповідача отримати приховані надприбутки. Просить в судовому порядку визнати недійсним кредитний договір з додатками, іпотечний як похідний, повернути йому кошти, сплачені ним понад суму виданного банком кредиту в розмірі 9849 доларів США.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, дав аналогічні пояснення, викладені у фабулі заяв. Пояснив, що графік погашення кредиту передбачає щомісячну сплату грошової суми, яка складається з суми погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, яка виходячи з умов договору, розрахована невірно, щомісячний платіж є завищеним, а реальна процентна ставка занижена. Всі ці умови є несправедливими і вказують на те, що банк ввів позивача в оману. Покликається на висновок експертизи, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області в подібній справі, інші документи.

Представник відповідача ОСОБА_3, діючи згідно довіреності, в судовому засіданні позов заперечив. Вказав, що відсутні умови для визнання правочину недійсним, оскільки перед укладенням договору позивач подав банку анкету заяву з проханням надати кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 12% річних, із разовою винагородою за надання фінансового інструменту 2% та винагородою за резервування ресурсів 0,48%. Всі умови прописані в кредитному договорі, а також визначено річний розмір відсотків, ромір винагороди, підписано графік погашення платежів тощо. Додатково зазначив, що експерт здійснював всі свої розрахунки виключно на підставі п.8.1. кредитного договору без урахування взаємозв'язку з його іншими пунктами, безпідставно провів дослідження по методиці обрахунку «фактичний залишок заборгованості виходячи з кількості 30 днів у місяці і 360 днів у році», тоді коли договором визначено «фактична кількість днів користування виходячи з 360 днів у році». Також вважає, що судовим експертом невірно прийнято за основу формулу ануїтентного платежу іпотечного житлового кредиту, який стосується виключно позик у гривнях. Пояснив, що банком застосовується метод нарахування відсотків, який і передбачений у спірному кредитному договорі і такий погодили сторони, згідно якого відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році і винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування, виходячи з 360 днів у році.

Вважає, що проведення експертизи на підставі аналізу лише одного пункту договору, прийняття для дослідження невірних вихідних даних, а також застосування іншої методики призвело до помилковості висновку і вважає, що позивачу як споживачу була надана вірна інформація під час укладення договору. Просить відмовити в позові за безпідставністю, а також застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 27.03.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №LVH9GA, відповідно до умов якого позивачу надано кредит в сумі 30 000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7404 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніорингу, згідно п.8.2 даного кредиту. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця, щомісячний платіж є 344,09 доларів США. Кінцевий термін повернення кредиту 27.03.2028.

Згідно п. 3.3 кредитного договору визначено, що нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п. 7.2 та 8.1 договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену в п. 8.1, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом 360 днів у році.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за Кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів (Додаток № 2 до Договору) за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році.

Сторони обумовили, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірі, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №2 до договору. В додатку №1 визначено детальний опис загальної вартості кредиту.

Відповідно до п.8.3 кредитного договору, виконання зобов'язань Позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника виступає іпотека квартири АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 27.03.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладений іпотечний договір, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в реєстрі №813.

Зясовано, що відповідач виконав умови договору про надання споживчого кредиту та надав позивачу кредит в сумі 37 404 доларів США, з яких 30000 доларів США на споживчі цілі, а 7404 доларів США на сплату страхових платежів.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статі 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 20 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Матеріалами справи підтверджується, що всі умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором.

На переконання суду, позивач до підписання договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, обрати іншу банківську установу, проте договір був підписаний та виконувався сторонами протягом 2008 2015 роки.

Зазначене свідчить про те, що укладений між сторонами по справі кредитний договір відповідає положенням ч.2,4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Покликання позивача в підтвердження позову на висновок проведеної судово-економічну експертизи не береться судом до уваги. Дійсно, з висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №14310 від 16.12.2015 вбачається, що 1. реальною процентною ставкою є 12,48%. 2. Розмір щомісячного платежу, визначеного договором у розмірі 344,09 доларів США з урахуванням терміну кредитування з 27.03.2008 по 27.03.2028, відсотковій ставці 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, які передбачені п.8.1 договору не відповідає умовам договору. Щомісячний платіж в сумі 340,42 доларів США відповідає такій відсотковій ставці з відповідною винагородою за резервування ресурсів.

Відповідно до ст.ст.57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, відповідно до ст.66 ЦПК України одним із доказів на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин є висновок експерта.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997, № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 67 КПК чи ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи заперечення представника відповідача, який наполягає, що банк застосовує іншу методику в даних правовідносинах, які є кредитними, а не іпотечними, суд приходить до висновку, що сам по собі висновок експерта про завищення щомісячного платежу не може бути самостійною правової підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому з підстав, зазначених позивачем.

З'ясовано, що під час укладення кредитного договору банк не приховував від позичальника жодну інформацію, в тому числі щодо кінцевої сукупної вартості кредиту. Висновок експерта, який здійснив свої розрахунки виключно на підставі п.8.1. кредитного договору без урахування взаємозв'язку з його іншими пунктами, врахування експертом нотаріальних витрат в розмірі 5560 грн. не отриманих банком і як наслідок визначення невідповідності розміру щомісячного платежу, з огляду на право банківської установи застосовувати методики при наданні валютних позик не свідчить про приховування від позивача суттєвих умов договору, не вказує на умисел банківської установи в отриманні надприбутку і не розцінюється як несправедливість умов.

Крім того, судом враховано наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовується (постанова Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-6511цс15, від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15). У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 цього Закону інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. В частині цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Як встановлено матеріалами справи, позивач при укладенні оспорюваного кредитного договору з додатками ознайомився зі всіма умовами і порядком видачі та погашення кредиту, розміру кредиту, розміру відсотків та інших платежів за користування кредитом, строком погашення кредиту та розмір щомісячного мінімального платежу для погашення кредиту (який становить 344,09 доларів США строком на 20 років), сторони письмово обумовили і погодили, визначили сукупну вартість кредиту, вартість послуг з оформлення з переліком всіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, обумовили строк, варіанти повернення кредиту, при цьому, позивач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами. Факт отримання всієї повної і вичерпної інформації стосовно отримання кредитних коштів позивачем не заперечується, не заперечується також і підписання особисто позивачем спірних договорів з додатками.

Встановлено, що на момент підписання кредитного договору позивач був дієздатною особою, мав можливість ознайомитися з усіма умовами кредитування і цим скористався, мав можливість у разі необхідності отримати відповідну консультацію у спеціаліста, мав вибір банківської установи. Підписавши вказаний договір позивач реалізував своє право на отримання кредиту на визначених у договорі умовах, виконував його умови.

Дослідивши матеріали справи, судом не знайдено жодної із умов для визнання правочину недійсним, в тому числі як такого, що вчинений під впливом обману, так у звязку з несправедливими умовами кредиту, які б вказували на істотний дисбаланс прав споживача.

Всі твердження позивача про введення його в оману з боку банку розцінюються судом як намагання ОСОБА_2 в такий спосіб змінити умови кредитування у власних інтересах, як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, які можуть настати, але не настали і залежать від дій позивача.

Тим більше, як вбачається з матеріалів справи як позичальнику, так і іпотекодавцям - дружині та сину позивача, протягом тривалого часу з 2008 року було відомо про укладення договору, отримання кредитних коштів і існування щомісячного платежу в розмірі 344,09 доларів США, тоді як останні сприяли отриманню кредитних коштів, виступивши його іпотекодавцями.

Крім того, судом береться до уваги, що після повідомлення зміни кредитної ставки, позивач звернувся до суду із захистом свого порушеного права і рішенням апеляційного суду Львівської області від 01.03.2011 дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку визнано неправомірними.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору з додатками, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності факту обману його зі сторони банку.

ОСОБА_7 вимоги в частині визнання договору іпотеки недійсним є похідними від позову про визнання кредитного договору недійсним, а як зазначено вище, суд дійшов до висновку про не обґрунтованість цих позовних вимог. Відтак, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання договору іпотеки недійсним,у звязку з чим відсутні підстави для зобов'язання відповідача повернути оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість, повернути кошти, сплачені понад суму виданого банком кредиту.

При цьому, представник відповідача просив застосувати позовну давність під час розгляду справи. Оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому у задоволенні позовних вимог відмовляє саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з проведенням судової експертизи не підлягають відшкодуванню.

На підставі ст.ст.215, 230 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

ОСОБА_7 Григоровича до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними з моменту укладення кредитного договору з додатками, іпотечного договору, зобовязання повернути оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість, повернення коштів, сплачених понад суму виданого банком кредиту, відшкодування судових витрат залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова.

Суддя: О.Ю.Горбань