16.09.2016 Справа № 756/1010/16-ц
Справа № 756/1010/16-ц
Провадження 2/756/2245/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарях Ільченко Ю.В., Чеписі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 28.09.2008 року вона уклала з ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», кредитний договір № 004-2902/756-0204 про надання кредиту в розмірі 127 045,4 швейцарських франків зі сплатою 11,45 % річних за користування кредитом на строк до 10.09.2027 року.

Оскільки перед укладенням договору позичальнику не було надано повної та достовірної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в письмовій формі, банком не отримано письмового підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування та розуміння відмінностей форм кредитування, надання не повної, двозначної та недостовірної інформації про послуги, які запропоновані до обрання споживачу, кредитний договір містить додаткові платежі на користь кредитодавця, що суперечить вимогам закону, а також укладений із застосуванням нечесною підприємницької практики, містить дискримінуючи стосовно позичальника умови зміни кредитної ставки, ОСОБА_1 просить суд визнати спірний кредитний договір недійсним.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник ПАТ «Універсал Банк» у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 28.09.2007 року укладено кредитний договір № 004-2902/756-0204 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 за яким банком надано ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у розмірі 127 045,4 швейцарських франки зі сплатою 11,45 % річних на строк до 10.09.2027 року (т. 1 а.с. 9-20).

Згідно анкети-заяви позичальника на отримання іпотечного кредиту ОСОБА_1 звернулась до відповідача для отримання кредиту (т. 2 а.с. 4-8).

Відповідно до інформації для клієнта ОСОБА_1 була ознайомлена про параметри кредиту, додаткові витрати по кредиту та графік погашення (т. 2 а.с. 9-12).

Відповідно до додатку № 5 від 10.09.2007 року ОСОБА_1, ознайомлена з умовами кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, а також перевагами та недоліками продукту (т.2 а.с. 13-14).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) в аспекті конституційного звернення положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до пп. в), г), д), є), и), і) п 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому і виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з яким встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Частинами 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.09.2013 року у справі № 6-80цс13).

За змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що в укладеному між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань; текст спірного договору містить детальний розпис сукупної вартості споживчого кредиту, виконаний одним шрифтом та кольором, обставини які-б ускладнювали його прочитання споживачем відсутні; перед укладенням спірного договору позивачка була ознайомлена з умовами кредитування та сукупною вартістю кредитку, суд дійшов висновку про те, що позивачкою не доведено укладення спірного кредитного договору із застосуванням нечесної підприємницької практики чи на умовах які є дискримінаційними (несправедливими) стосовно споживача фінансових послуг й відповідно відсутність правових підстав для визнання цього правочину недійсним з підстав, викладених у позовній заяві.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м.Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя