У Х В А Л А

11.02.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Гечка К.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_5 про вступ її у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору (в порядку ч. 1 ст. 34 ЦПК України), в якій вона просить залучити її до участі у даній справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на боці відповідача, та обєднати її позовну заяву в одне провадження із первісним позовом. Разом із даною заявою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 в редакції від 29 грудня 2015 року, та в подальшому позовна заява ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_4 в новій редакції від 30 грудня 2015 року до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним. Згідно позовної заяви в новій редакції від 30 грудня 2015 року просить: визнати недійсним з моменту укладення договір оренди майна з правом викупу від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 68480.2 грн., сплачені за недійсним договором оренди майна з правом викупу від 01 вересня 2014 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1172 грн. на відшкодування судового збору.

Розглянувши заяву ОСОБА_5 про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги та щодо прийняття її позовної заяви, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, предявивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обовязки позивача.

Таким чином, даною нормою закону передбачено можливість сторонньої (по відношенню до сторін) особи захистити свої права щодо предмету, який є у спорі між іншими особами. І таким правом особа може скористатись до закінчення розгляду справи шляхом вступу у цю справу з самостійними вимогами щодо предмету спору.

Відповідно до ст. 125 ЦПК України положення статей 123 і 124 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

За правилами ст. 123 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду обєднуються в одне провадження з первісним позовом.

Як розяснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123-126 ЦПК. Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 суми боргу за укладеним між ними договором оренди майна з правом викупу від 01 вересня 2014 року.

Тобто предметом позову і відповідно предметом спору в даній справі є заборгованість за укладеним між сторонами договором оренди.

Але позовних вимог щодо предмету спору (щодо цієї заборгованості) третя особа ОСОБА_5 не заявила. Крім того, предметом доказування і відповідно предметом спору в даній справі є права та обовязки, що виникли у двох сторін з двостороннього договору по відношенню один до одного. ОСОБА_5 не є учасником даного договору і для неї з даного договору безпосередньо не виникають права та обовязки, тому вона не є особою, що заявляє самостійні позовні вимоги щодо цього предмету спору (щодо прав та обовязків з даного договору).

Тому поданий позов не є позовними вимогами щодо предмету спору в даній справі, і не є таким позовом, який передбачений у ст. 34 ЦПК України, на який розповсюджується встановлене вказаною нормою правило щодо можливості його подання до закінчення розгляду справи.

Позов про визнання договору оренди майна з правом викупу недійсним не є позовними вимогами щодо того самого предмету спору, який знаходиться на розгляді в суді у даній цивільній справі, а є іншим позовом з інших підстав і щодо іншого предмету спору, хоча і повязаного з майновими (грошовими) зобовязаннями відповідача, які виникли незалежно одні від одних і з інших підстав. Розширеному тлумаченню ст. 34 ЦПК не підлягає. Подання третьою особою позову щодо іншого предмету спору, хоча і повязаного з захистом її прав, на які може вплинути рішення суду, не може розглядатись як самостійні позовні вимоги щодо предмету спору. Крім того, при необхідності здійснення захисту своїх прав саме у визначений спосіб, вказана особа може звернутися до суду в загальному порядку позовного провадження.

Таким чином, відсутні підстави для прийняття даного позову в порядку ст. 34 ЦПК України.

Водночас, у даній справі представником відповідача ОСОБА_3 за довіреністю є ОСОБА_4, яка згідно поданої позовної заяви в порядку ст. 34 ЦПК України та іншої довіреності є одночасно представником ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_3 у позовній заяві поданій в порядку ст. 34 ЦПК України виступає в якості відповідача по відношенню до ОСОБА_5 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЦПК України, одна й та сама особа не може бути одночасно представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору або беруть участь у справі на другій стороні.

Враховуючи викладене слід відмовити у залученні ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Керуючись ст.ст. 34, 123, 125, 209, 210 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у залученні ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Відмовити у прийнятті позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Позовну заяву з додатками повернути ОСОБА_5, розяснивши її право на звернення до суду з самостійним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуюча Сарай А.І.