УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів та відшкодування завданих збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» 292 000 грн суми переказу, 21 083 грн пені, 10 784 грн 85 коп. процентів за користування коштами, 313 000 грн збитків, 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 16 грудня 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» в особі Кіровоградської філії ТОВ «Автозапчастина» укладено договір з поставки товару, за яким постачальник зобов'язується передати у власність покупця трактор відповідно до специфікації до договору, а покупець зобов'язується сплатити за товар його вартість.

На виконання умов договору в цей же день позивач здійснив попередню оплату вартості товару та вніс готівкою через Олександрійське відділення ПАТ «Дельта Банк» 110 000 грн, 17 грудня 2014 року - 131 000 грн, 18 грудня 2014 року - 51000 грн, всього 292 000 грн.

Проте кошти до постачальника не надійшли і позивачу банком не повернуті.

Крім того, у зв'язку з такими неправомірними діями банку та невчиненням дій щодо вчасного переказу коштів позивач зазнав збитків, які складаються із різниці вартості трактора на момент переказу та на момент звернення до суду із позовом, яка становить 313 000 грн.

Також відповідач має сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, як передбачено ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», проценти за користування коштами у зв'язку із порушенням виконання зобов'язань з переказу коштів та відшкодувати завдану у зв'язку з цим моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_6 292 000 грн суми переказу, 10 784 грн 85 коп. процентів за користування коштами. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, пені та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 -просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір поставки товару, на виконання якого позивач перерахував грошові кошти у банку, між позивачем та ТОВ «Укравтозапчастина» не був укладений, оскільки він не містить підпису постачальника, тому підстав для стягнення різниці у вартості трактора (збитків) немає, однак грошові кошти, які позивач вніс у банк, повинні бути повернуті, оскільки у квитанціях не був вказаний номер рахунку, на який вони повинні бути перераховані, та вони не відносяться до договору поставки, тому банк не міг виконати це доручення.

При цьому вважав, що підстав для стягнення пені немає, оскільки у квитанціях на переказ коштів не був указаний номер рахунку і між сторонами не було укладено договору банківського рахунку, доказів завдання йому моральної шкоди позивач не надав.

Разом із цим суд, мотивувавши, що підстав для стягнення з банку процентів за користування цими коштами немає, оскільки банк у цих правовідносинах не є боржником за грошовим зобов'язанням, а є виконавцем доручення клієнта, а договір банківського рахунку між ними не укладено, стягнув суму процентів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що банк віднесено до категорії неплатоспроможних, введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, під час якої не здійснюються задоволення вимог кредиторів банку, тоді як позивач має майнову вимогу до банку і є його кредитором, тому до правовідносин, що виникли між ними, застосовуються положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначена відповідна процедура задоволення таких вимог.

Проте погодитись з таким рішенням суду апеляційної інстанції не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що 16 грудня 2014 року між позивачем та ТОВ «Укравтозапчастина» в особі директора Кіровоградської філії ТОВ «Автозапчастина» ОСОБА_8 укладено договір № 030ТР, за яким товариство зобов'язалося передати у власність покупцю трактор за ціною, вказаною у специфікації, а покупець зобов'язується сплатити за товар загальну суму 350 000 грн 04 коп. на умовах попередньої оплати та прийняти його.

Договір та специфікація до нього не підписані постачальником.

16 грудня 2014 року позивач за квитанцією № ПН1200219 вніс через Олександрійське відділення ПАТ «Дельта Банк» для ТОВ «Укравтозапчастина» 110 000 грн, 17 грудня 2014 року за квитанцією № ПН1203072 - 131 000 грн; 18 грудня 2014 року за квитанцією № ПН1205444 - 51 000 грн, які не надійшли товариству.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі постанови правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у цей же день виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у банку та з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 6 місяців, по 02 вересня 2015 року, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку» та правлінням Національного банку України прийнято постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, (ст. ст. 10, 213, 214, 303 ЦПК України), а пославшись на те, що спірні відносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначено певний порядок задоволення вимог кредиторів, і позивачу належить діяти відповідно до його вимог, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

При цьому апеляційний суд не встановив обставин справи та відповідних відносин, які склалися між сторонами, і які норми матеріального права їх регулюють, не перевірив правильність висновку суду першої інстанції про відсутність договірних відносин між сторонами за договором банківського рахунку та грошових зобов'язань між позивачем та банком, про те, що у наданих позивачем квитанціях не було вказано номера рахунка отримувача ТОВ «Укравтозапчастина», а грошові кошти підлягають поверненню з цих підстав, не надав відповідної оцінки цим обставинам та не навів жодних мотивів.

Не з'ясував, які ж відносини виникли між сторонами щодо внесення грошових коштів та їх перерахунку банком, не врахував, що внесення та прийняття банком грошових коштів підтверджено відповідними квитанціями, які містять необхідні реквізити, зокрема і рахунок отримувача, не надав їм належної оцінки та не навів спростування висновків суду першої інстанції щодо цих обставин.

При цьому не перевірив виконання зобов'язань банку із перерахунку цих коштів на вказаний позивачем рахунок, не перевірив доводів сторін щодо цих обставин, не надав оцінки листу ПАТ «Дельта Банк» від 09 лютого 2015 року про те, що ці грошові кошти будуть перераховані найближчим часом та не перевірив виконання банком доручення позивача щодо переказу готівки, не встановив цих обставин та не навів мотивів, а пославшись на те, що позивач має майнову вимогу до банку та є кредитором банку, який перебуває у стадії ліквідації, тому повинен діяти відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у задоволенні позову відмовив.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко