АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Букіна О.М.
№ 22-ц/796/8896/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Акціонерне товариство «Дельта Банк», про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Акціонерне товариство «Дельта Банк», про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: АТ «Дельта Банк», про поділ майна подружжя задоволено частково.

Розділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 та на автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 та автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 528 325,62 грн.

В іншій частині первинного та зустрічного позову, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1520,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив змінити вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов та позов ОСОБА_2 задовольнити частково; визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 та на автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 46 000 грн. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд неповно з'ясував джерело придбання спірної квартири, безпідставно не взяв до уваги факт отримання ним позики на здійснення першого внеску за квартиру, що була ним повернута за рахунок особистих коштів, які він отримав від продажу своєї власної квартири. Висновок суду про те, що кошти, отримані від продажу його власної квартири на виконання спільних сімейних зобов'язань не використовувались, не відповідає обставинам справи та спростовується його поясненнями, які не заперечувались відповідачкою.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

У порядку поділу майна подружжя:

визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та на Ѕ частину квартири АДРЕСА_11

визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_6

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29 800 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 137 431,37 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, заявлених щодо квартири, скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року залишено без змін.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник третьої особи АТ «ДельтаБанк» не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 04 березня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2007 року ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_6 за 651 450 грн., що відповідно до курсу НБУ на момент укладання договору становить 129 000 доларів США.

З метою придбання спірної квартири сторонами було отримано кредит у розмірі 99 000 доларів США на підставі кредитного договору № 1343/ФКВ-07, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» 31 серпня 2007 року, за згодою ОСОБА_2

На підставі біржової угоди від 28 квітня 2008 року ОСОБА_1 придбано автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: АТ «Дельта Банк», про поділ майна подружжя. Просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати його особистою приватною власністю грошову суму у розмірі 30 000 доларів США, що станом на 06 липня 2015 року еквівалентно 630 600,00 грн., сплачені як перший внесок за квартиру, грошову суму у розмірі 46 063,90 доларів США, що станом на 06 липня 2015 року еквівалентно 968 263,18 грн. та 45 435,99 грн., сплачені ним за кредитним договором за період з 20 листопада 2010 року по 20 лютого 2014 року; визнати автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску спільним сумісною власністю та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити йому, компенсувавши ОСОБА_2 Ѕ частину його вартості, що становить 46 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову суму 30 000 доларів США що станом на 06 липня 2015 року еквівалентно 630 600,00 грн., сплачену як перший внесок за кредитним договором, і грошову суму у розмірі 46 063,90 доларів США, що станом на 06 липня 2015 року еквівалентно 968 263,18 грн. (13 712, 35 доларів США сума основного боргу + 32 351,55 доларів США проценти за користування кредитом); стягнути з ОСОБА_2 на його користь Ѕ частину грошових коштів, сплачених за квартиру за кредитним договором у період з 31 серпня 2007 року по 20 жовтня 2010 року у сумі 6 270 доларів США, що станом на 06 липня 2015 року еквівалентно 131 795,40 гривень, замість його частки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, за вирахуванням компенсації за автомобіль у розмірі 46 000,00 грн. що дорівнює 85 795,40 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6, та борг за кредитним договором № 1343/ФКВ-07, який виник в зв'язку з придбанням вказаної квартири у сумі 72 742, 46 доларів США станом на 16 лютого 2015 року.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа: АТ «Дельта Банк», про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску та квартиру АДРЕСА_4, стягнувши з нього на її користь компенсацію за вказане майно у сумі 493 251,30 грн. та 76 000 грн. відповідно.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 Суд визнав за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 та на автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 та автомобіль марки Міtsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 528 325,62 грн.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо квартири з висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Заявляючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що для придбання квартири були внесені кошти в розмірі 30 000 доларів США, які були отримані в борг у його матері та повернуті після продажу його особистої квартири АДРЕСА_5. Також він продовжував сплачувати кредитну заборгованість за спірну квартиру, хоча не мав можливості нею користуватися після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_1 не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до наданої ОСОБА_1 розписки від 31 серпня 2007 року він отримав від своєї матері ОСОБА_9 30 000 доларів США для внесення першого внеску за квартиру АДРЕСА_6 та зобов'язався повернути вказану суму протягом п'яти днів після продажу квартири АДРЕСА_7 вм.Києві , яка належить йому на праві власності (а. с. 116 т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_5 за 585 800 грн., що на момент укладання вказаного договору становило за курсом НБУ 116 000 доларів США (а. с. 28-30 т. 1).

На борговій розписці від 31 серпня 2007 року ОСОБА_1 міститься напис ОСОБА_9 з датою 25 квітня 2008 року, що зобов'язання виконано в повному обсязі. (а. с. 116).

Частиною 2 статті 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Відтак, якщо ОСОБА_1 позичив в борг у ОСОБА_9 грошові кошти, то зобов'язання їх повернення є спільними зобов'язаннями його та на той час його дружини ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що боргова розписка від 31 серпня 2007 року з відміткою про виконання ОСОБА_1 боргових зобов'язань 25 квітня 2008 року не є належним та допустимим доказом законності вимог визнання, що первісний внесок за спірну квартиру в розмірі 30000 доларів США був сплачений ОСОБА_1 за рахунок особистих коштів.

Суд бере до уваги той факт, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року за рахунок продажу квартири АДРЕСА_8, ОСОБА_1 отримав 585 800 грн., що на момент укладання вказаного договору становило за курсом НБУ 116 000 доларів США. Разом з тим, ОСОБА_1 не довів, що 30000 доларів США він повернув ОСОБА_9 за рахунок грошових коштів від продажу своєї квартири. Отримана від продажу квартири сума грошових коштів значно перевищує суму боргу ОСОБА_1 за договором позики та також є достатньою для майже повного виконання зобов'язань за кредитним договором. ОСОБА_1 не заперечував того факту, що за рахунок отриманих від продажу квартири АДРЕСА_9 дострокового погашення банківського кредиту він не здійснював. Також ОСОБА_1 пояснив, що після сплати боргу ОСОБА_9 отримані від продажу грошові кошти були частково використані для проведення ремонту в квартирі, придбання в спільну сумісну власність автомобіля Хьюндай Туксон, який не є предметом поділу спільного майна подружжя.

Заперечуючи факт погашення позики ОСОБА_1 за рахунок коштів від продажу квартири АДРЕСА_8, ОСОБА_2 зазначала, що на покращення житлових умов грошові кошти були подаровані їх сім'ї бабусею ОСОБА_1 Отримані від продажу належної ОСОБА_1 квартири вони використали для повного погашення наявної на той час заборгованості ОСОБА_1 за іншим кредитом, придбання автомобіля Хьюндай Тукосон, спільного відпочинку за кордоном.

ОСОБА_1 не спростував заперечення ОСОБА_2 про відсутність у нього заборгованості за іншим банківським кредитом на час відчуження належної на праві особистої власності квартири та часу її погашення. Він також підтвердив, що отримані від продажу квартири грошові кошти він разом з ОСОБА_2 використовували в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожан сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді апеляційної інстанції сторони визнали, що в порядку поділу спільної сумісної власності за ОСОБА_1 слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_6 із виплатою ОСОБА_2 грошової компенсації.

ОСОБА_1 не заперечував сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію, яка відповідає половині сплачених за час спільного проживання внесків по погашенню тіла кредиту в сумі, еквівалентній 6270 доларам США (12540,00 доларів США:2), якій отриманий в АТ «Дельта-Банк». Вимог про поділ зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 не заявляв.

ОСОБА_2 просила присудити з ОСОБА_1 компенсацію за спірну квартиру в сумі, яка еквівалентна 21270 доларів США на курсу НБУ, і складається з половини спільного внеску за квартиру 15000 доларів США (30000:2) і половини спільно погашеного кредиту 6270 доларів США (12540:2).

Оскільки колегія суддів не убачає підстав для визнання факту погашення внеску за квартиру в розмірі 30000 доларів США за рахунок особистих коштів ОСОБА_1, то ОСОБА_2 вправі претендувати на компенсацію вартості частки квартири, що була придбана за рахунок спільних коштів.

Як встановлено судом спірна квартира АДРЕСА_6 була придбана сторонами під час шлюбу 31 серпня 2007 року за 651450 гривань , що згідно курсу НБУ на день укладення договору еквівалентно 129000 доларів США. При цьому придбання даної квартири було здійснено частково за рахунок отриманих в кредит 99000 доларів США відповідно до умов укладеного 31 серпня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_1 кредитного договору.

За час спільного проживання сторонами було сплачено 12 540,00 доларів США тіла кредиту.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 має право на присудження з ОСОБА_1 грошової компенсації в еквівалентної 21 270,00 доларів США сумі, що на час розгляду справи судом першої інстанції становило 452 325,62 грн.

Саме ця сума була визначена судом першої інстанції як грошова компенсація частки в спільному сумісному майні (спірній кватирі) ОСОБА_2

Враховуючи викладене, колегія суддів не убачає підстав для зміни або скасування рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про поділ спірної квартири, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

З урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, заявлених щодо квартири АДРЕСА_6, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді