Справа № 428/6526/16-ц
Провадження №2/428/1419/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скочій Г.Д.,

при секретарі Андрусишин Н.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2016 року є власником квартири, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29/284. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є колишніми власниками квартири, які згідно договору купівлі-продажу, та усної домовленості під час його укладення, були зобовязані звільнити квартиру до 28.05.2016 року та зняти з реєстрації всіх інших зареєстрованих в ній осіб до 01.06.2016 року. Однак станом на 06.06.2016 року відповідачі в ній залишаються зареєстрованими, хоча при укладенні договору купівлі-продажу продавець стверджував, що будь хто інший не має права на її користування, та що щодо цієї квартири будь які договори користування не укладались. У звязку з чим позивач просить усунути їй, ОСОБА_1, перешкоду у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 284, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29.

Позивач ОСОБА_1 про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно позовної заяви просила розглядати справу у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, про причину неявки в судове засідання не повідомили, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, але згідно заяви ОСОБА_4, який є представником відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до наданої нотаріально посвідченої довіреності, просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

При цьому Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1282- IV є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, де положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Так, згідно ст. 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, а також членів його сімї, у яких право користування є похідним від власника, та припиняється разом з припиненням його права власності (окрім випадків пряму передбачених законом).

Аналогічна позиція визначена законодавцем також і у Цивільному кодексі України, а саме згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом,

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу серії НВТ 164953, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контри ОСОБА_5 28 травня 2016 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, через свого представника за довіреністю ОСОБА_6, продали, а позивач ОСОБА_1 придбала квартиру № 284, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29. Як видно з п. 4.1 даного Договору, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязались знятись з реєстраційного обліку у квартирі до 01 червня 2016 року.

Згідно копії довідки КП «ЄРЦ» № 2041 від 06.06.2016 року в квартирі № 284, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29, зареєстровано відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відомостей про наявність у відповідачів права користування чужим майном (сервітуту) суду не надано, а позовні вимоги визнано згідно поданої заяви їх представником за довіреністю.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 284, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є колишніми власниками цією квартири, при укладенні договору купівлі-продажу були зобовязані знятись з реєстраційного обліку в квартирі до 01.06.2016 року, а на час розгляду справи продовжуються бути в ній зареєстрованими. При цьому, відповідачі не є членами сімї власника квартири, тобто не отримували дозволу на користування чужою власністю (сервітуту), отже суд доходить обґрунтованого висновку про те, що відповідачі, перебуваючи на обліку в квартирі 284, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29, з 02.06.2016 року чинять перешкоду власникові у користуванні та розпорядженні належною йому власністю, а тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 223, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоду у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 284, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. Д. Скочій