РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 390/693/16-ц

Провадження № 2/390/350/16

"20" вересня 2016 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Квітки О.О.,

при секретарі Шматковій А.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача 2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить суд визнати недійсним заповіт, який складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідчений 23 січня 2002 року виконкомом ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області за реєстровим №5. В обґрунтування позову зазначено, що 17 серпня 2014 року померла його баба, ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається з 3/4 житлового будинку з надвірними будівлями № 20, що знаходиться по вулиці Леніна с. Аджамка Кіровоградського району Кіровоградської області. Оскільки батько позивача, ОСОБА_8, помер 08.12.2005, позивач вважає, що після смерті баби, ОСОБА_7, має право на спадкування за правом представлення на підставі частини 1 статті 1266 ЦК України. У звязку з цим 23 січня 2015 року позивач подав приватному нотаріусу Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9 заяву про прийняття спадщини № 7. Вказана заява в подальшому надійшла до Кіровоградської районної державної нотаріальної контори, а потім цією нотаріальною конторою перенаправлена за місцем відкриття спадщини померлої ОСОБА_7, а саме до приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_10. 17 березня 2015 року приватний нотаріус ОСОБА_10 надала позивачу відповідь на запит про можливість оформлення ним спадщини за законом, з якої слідує, що 23 січня 2002 року спадкодавець ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений виконкомом ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області за реєстровим № 5, за яким вона все своє майно, з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_5, яка є дочкою померлої. ОСОБА_5 здійснила свої права на спадкування за заповітом, а тому це стало підставою для усунення позивача як спадкоємця за законом. В період з квітня по вересень 2015 року позивач особисто та через уповноважену довіреністю особу ОСОБА_11 звертався до нотаріуса ОСОБА_10, ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, прокуратури Кіровоградського району Кіровоградської області, Міністерства юстиції України з проханням надати можливість (сприяти наданню можливості) ознайомитись зі змістом заповіту ОСОБА_7 від 23.01.2002 за реєстровим № 5. Всі перелічені органи та особи відмовили йому в задоволенні прохання з посиланням на п. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якого довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса (органа місцевого самоврядування), видаються нотаріусом (органом місцевого самоврядування) виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_7 від 23.01.2002 за реєстровим № 5, має бути визнаний судом недійсним, оскільки йому відомо, в тому числі зі слів самої ОСОБА_12, що остання за час життя не складала заповіту на випадок своєї смерті. Позивач зазначає, що перебував з бабою в дуже добрих, теплих родинних стосунках, живучи з нею в одному селі, постійно спілкувався та допомагав їй. Вона часто говорила йому, що він її улюблений онук, що дуже нагадує їй померлого сина. ОСОБА_7 повторювала, що заповіт не складала і все, що після неї мало залишитись Саші (батькові позивача), буде успадковане самим позивачем. Ім'я позивачу після народження було дано на честь баби. Натомість ОСОБА_5 ні особисто, ні члени її родини (чоловік та син) практично не бували у спадкодавця, не надавали їй жодної допомоги, тим більше не утримували її матеріально та не доглядали за нею в останні роки її життя. Більше того, ОСОБА_5 більше 15 років перебувала за межами України, матір не відвідувала. Таким чином, позивач вважає, що у ОСОБА_7 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт виключно на користь ОСОБА_5, а тому на його переконання цей заповіт, якщо і був складений, то під впливом обману, або ж в момент його вчинення ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, тобто спірний заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача на момент його вчинення. 05.07.2016 представником позивача ОСОБА_2 подано доповнення до позовної заяви, з яких слідує, що архівною довідкою Кіровоградської РДА Кіровоградської області від № 01-58/45 02.06.2016 повідомлено, що в документах архівного фонду ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, у протоколах сесій сільської ради та засідань виконавчого комітету за 1998, 2002 роки відомості про покладення обов'язків на секретаря сільської ради ОСОБА_13 щодо вчинення нотаріальних дій, відсутні. Таким чином, заповіт від 23.01.2002 не є таким, що укладений з додержанням нотаріальної форми, а тому відповідно до ст. 47 ЦК УРСР це тягне за собою його недійсність, з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Враховуючи викладене, недійсний заповіт не створює правових наслідків.

Позивач та його представник в судове засідання зявились, надали пояснення по суті справи, позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, за останнім відомим місцем реєстрації та через оголошення в газеті Кіровоградської обласної ради та обласної державної адміністрації «Народне слово» № 33(3263) від 18 серпня 2016 року.

Представники відповідача ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області в судових засіданнях надали пояснення по суті справи, позов не визнали та просили відмовити.

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Вирішуючи питання про доведеність зазначених обставин, суд звертає увагу на таке.

Судом встановлено, 17 серпня 2014 року померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видано виконавчим комітетом ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 18 серпня 2014 року (а.с.8).

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_5. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області ОСОБА_13 23 січня 2002 року і зареєстрований в реєстрі за № 05 (а.с.188).

23 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла 17.08.2014. Заява зареєстрована в реєстрі за №7 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за правом представлення, оскільки його батько ОСОБА_8 помер 08.12.2005 (а.с.11).

Заяву позивача про прийняття спадщини було направлено за місцем знаходження спадкової справи, а саме до приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_10

17.03.2015 приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_10 направлено позивачу ОСОБА_1 лист за №100/02-14, з якого вбачається, що в провадженні приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_10 знаходиться спадкова справа № 111/2014 щодо майна померлої 17 серпня 2014 року ОСОБА_7, яка до дня смерті проживала в с. Аджамка, на вул. Леніна, 20, Кіровоградського району Кіровоградської області. 23 січня 2002 року ОСОБА_7 було складено заповіт, посвідчений виконкомом ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області за реєстровим № 5, яким вона все своє майно з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_5, яким було змінено порядок спадкування за законом. Зі слів іншого спадкоємця по справі з'ясовано, що ОСОБА_1 є онуком спадкодавця, а тому на нього ст.1241 ЦК України не розповсюджується і в даному випадку спадкове майно, що належало ОСОБА_7 буде оформлено на спадкоємця за вказаним заповітом. В разі незгоди з волевиявленням заповідача ОСОБА_7 та/або спору зі спадкодавцем за заповітом розяснено право на звернення до суду за вирішенням цих питань (а.с.16).

Як вбачається з копії спадкової справи №111/2014, яка заведена приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_10, щодо майна померлої 17.08.2014 ОСОБА_7, до вказаної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини за заповітом. 21.04.2015 нотаріусом видано ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, з зазначеної спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори 30.01.2015 надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, але нотаріусом направлено ОСОБА_1 лист з розясненням, що спадкове майно, яке належало ОСОБА_7 буде оформлено на спадкоємця за заповітом, тобто на ОСОБА_5 (а.с.61-132).

Позивачем та його представником не надано належних і достовірних доказів, які б свідчили про те, що заповіт ОСОБА_7 від 23.01.2002 був складений під впливом обману та не відповідав внутрішній волі заповідача на момент його вчинення.

Щодо позиції позивача та представника позивача, що секретар Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області ОСОБА_13 не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, тобто посвідчення заповіту, а тому заповіт від 23.01.2002 не є таким, що укладений з додержанням нотаріальної форми, а тому відповідно до ст. 47 ЦК УРСР це тягне за собою його недійсність, з наслідками, передбаченими частиною 2 ст. 48 цього Кодексу суд приходить до наступних висновків.

Позивач ставить питання про визначення недійсним заповіту, який був посвідчений 23 січня 2002 року, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ЦК УРСР 1963 року та інші нормативні акти, які діяли на той час.

Згідно з ч.1 ст.47 ЦК УРСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Стаття 48 ЦК УРСР (1963 року) передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (ст. 541 ЦК Української РСР 1963 р.)

Відповідно до ст.545 ЦК УРСР (1963 року) недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

На запит суду Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області надано архівну довідку №01-58/45 від 02.06.2016, з якої слідує, що в документах архівного фонду ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області у протоколах сесій сільської ради та засідань виконавчого комітету за 1998 і 2002 роки відомості, про покладання обов'язків на секретаря сільської ради ОСОБА_13І щодо вчинення нотаріальних дій, відсутні (а.с.149).

Рішенням першої сесії ОСОБА_6 сільської ради двадцять третього скликання №02 від 06 квітня 1998 року обрано секретарем Аджамської сільської ради ОСОБА_13 (а.с.150).

Рішенням другої сесії ОСОБА_6 сільської ради двадцять третього скликання №05 від 23 квітня 1998 року утворено виконавчий комітет сільської ради в кількості 9 чоловік. Затверджено персональний склад виконавчого комітету, де ОСОБА_13 зазначена як секретар виконкому(а.с.151).

Рішеннями першої сесії ОСОБА_6 сільської ради двадцять четвертого скликання №3 та №6 від 16 квітня 2002 року обрано секретарем Аджамської сільської ради ОСОБА_13 Утворено виконавчий комітет сільської ради в кількості 9 чоловік. Затверджено персональний склад виконавчого комітету, де ОСОБА_13 зазначена як секретар виконкому (а.с.152, 153).

Рішеннями другої сесії ОСОБА_6 сільської ради двадцять четвертого скликання №18 від 18 вересня 2002 року задоволено заяву ОСОБА_13 про складання депутатських повноважень по виборчому округу №10 та виведено її з членів виконкому згідно з поданої заяви (а.с.154).

Сторони не оспорювали, що на день посвідчення спірного заповіту ОСОБА_13 перебувала на посаді секретаря виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Згідно із ст.37 ЗУ «Про нотаріат», в редакції на день виникнення спірних правовідносин, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють нотаріальні дії, зокрема: посвідчують заповіти.

Статтею 7 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктами 2, 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 р. за № 256/466; далі - Інструкція) передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 ЦК і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету.

У наведеній нормі ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» йдеться про повноваження посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у посвідченні заповітів, а не однієї посадової особи, і при цьому набуття цих повноважень, окрім належністю до вказаного виконавчого органу місцевого самоврядування, у законі нічим додатково не обумовлені. Положення п. 2 Інструкції, яка є підзаконним актом і тому відповідно до принципу верховенства права, передбаченого ст.8 Конституції України, не може обмежувати зміст закону, який має вищу юридичну силу, про наявність повноважень на посвідчення заповіту у кожного із членів виконавчого комітету.

Виходячи з наведеного, не можна вважати, що відсутність рішення виконавчого комітету відповідної Ради про покладення вчинення цих дій на конкретну особу цього комітету, що має лише організаційне значення, секретар виконавчого комітету ОСОБА_13 була позбавлена наданих їй ЗУ «Про нотаріат» повноважень на посвідчення заповіту. Даних про те, що на день посвідчення спірного заповіту існувало рішення виконавчого комітету про покладення цих повноважень на іншу особу, матеріали справи також не містять.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у звязку з його недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне залишити судові витрати по фактично понесеним.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 47,48, 541, 545 ЦК УРСР (1963 року), ст.37 ЗУ «Про нотаріат», керуючись ст.ст. 10, 58-60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_14