У Х В А Л А

06 вересня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Максимовій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі подання державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у Жовтневому відділі Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий лист № 2/263/1458/2015 від 28.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Кредитсталь» боргу у розмірі 6425,21 грн. та судового збору у розмірі 243,60 грн.

Виконавче провадження за вищевказаними виконавчими документами було відкрито 22.06.2016 року. Боржник неодноразово викликався до відділення ДВС, однак на виклики державних виконавців не реагує. Згідно з відповідями ПФУ та ДФС боржник не отримує дохід, майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє. У звязку з чим державний виконавець Жовтневого ВДВС просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання для розгляду подання не зявився, просив розглянути справу за його відсутністю.

Суд, вивчивши матеріал справи, прийшов до висновку, що вказане подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973 року, встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року та який є невідємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон з тимчасовим затриманням чи вилученням паспорту у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання або особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з вимогами п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Разом з тим згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

До матеріалів подання не додано жодних доказів того, що боржникові відомо про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа. Будь-які підтвердження про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику суду не надані.

Крім цього, згідно наданої корпії постанови державного виконавця про привід боржника від 01.09.2016 року, постановлено здійснити примусовий привід органами Національної поліції боржника до Жовтневого ВДВС ММУЮ на 22.09.2016 року.

Оскільки на момент звернення до суду із клопотанням про обмеження у праві виїзду боржника за межі України, примусовий привід, згідно постанови державного виконавця від 01.09.2016 року, відносно боржника ще не здійснений, суд не вбачає підстав для задоволення подання.

На підставі ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 11, 32 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 8, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М. Томілін