АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Рубан С.М.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2016 року по справі за позовом Садівницького товариства «Десенка» до ОСОБА_1 про визнання недійсними членської картки та договору, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року Садівницьке товариство «Десенка» звернулось із позовом до ОСОБА_1, в якому просило визнати членську книжку садовода від липня 2001 року, виписану ім'я ОСОБА_1 підробкою, яка не відповідає вимогам статуту СТ «Десенка» та не має жодної юридичної сили, а також визнати недійсним Договір «Про постачання електричної енергії» № 7/9, укладений 27 січня 2014 року між СТ «Десенка» та ОСОБА_1

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 не може бути членом товариства, оскільки в неї немає державного акту про право власності на земельну ділянку, членська книжка є підробкою, оскільки містить підписи не уповноважених осіб, зразок бланка членської книжки був розроблений та надрукований у 2010 році, а оскаржувана членська книжка датована липнем 2001 року.

Пункти 1.1 та 1.4 укладеного договору «Про постачання електричної енергії» № 7/9 порушують вимоги Закону України «Про електроенергетику» та Статут СТ «Десенка», оскільки, СТ «Десенка» є неприбутковою організацією, а оспорюваний договір фактично є договором купівлі-продажу електроенергії неприбутковою організацією, яка не є енергопостачальником. (т.1 а.с.2-3)

ОСОБА_1 проти позову заперечувала. (т.1 а.с.49-54)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2016 року позов задоволено частково, визнано недійсним договір № 7/9 від 27 січня 2014 року «Про постачання електричної енергії», укладений між СТ «Десенка» та ОСОБА_1, в решті позовних вимог відмовлено, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. (т.2 а.с.18, 21-26)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду в частині визнання недійсним договору № 7/9 від 27 січня 2014 року «Про постачання електричної енергії», укладений між Садівницьким товариством «Десенка» та ОСОБА_1, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначила, що судом не враховано, що СТ «Десенка» має у власності електричні мережі на території товариства, між ЗАТ «А.Е.С. «Київобленерго» та СТ «Десенка» укладено договір про постачання електричної енергії №254 від 23 липня 2007 року, на підставі якого СТ «Десенка» отримує електричну енергію і на чергових зборах СТ «Десенка», які відбулись 30 червня 2013 року, з метою створення внутрішніх правовідносин щодо електропостачання та організації нагляду за експлуатацією електроустановок мешканців товариства, було прийнято рішення, яким зобов'язано всіх власників земельних ділянок, включаючи членів товариства, укласти з СТ «Десенка» договори на електропостачання. (т.2 а.с.30-35)

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представники Садівницького товариства «Десенка» - Єфремов В.І., Никифоренко І.І. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була сповіщена шляхом вручення повістки представнику ОСОБА_3, тобто належним чином про що у справі є докази. (т.2 а.с. 61-62)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи сторін та апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що членською книжкою № 7/9 виданою 18 лютого 2001 року, ОСОБА_1 є членом садового товариства «Десенка» та їй на праві власності належить садовий будинок АДРЕСА_1 в СТ «Десенка».(т. 1 а.с. 10)

23 липня 2007 року між Броварським РП ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та СТ «Десенка» був укладений договір постачання останньому електричної енергії.(т. 1 а.с. 137-138)

За протоколом № 24 від 20 січня 2013 року засідання розширеного правління СТ «Десенка» було ухвалено рішення про зобов'язання всіх мешканців та членів товариства, які використовують електроенергію від електромереж товариства, укласти договори про електропостачання зі СТ «Десенка».(т. 1 а.с. 139-144)

27 січня 2014 року між СТ «Десенка» та ОСОБА_1 укладений договір № 7/9 про постачання електричної енергії.(т. 1 а.с. 13-16)

За актом від 12 серпня 2014 року заборгованість за використану електричну енергію з боку ОСОБА_1 за період з 18 грудня 2011 року до 12 серпня 2014 року відсутня.(т. 1 а.с. 147)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволений, визнано дії СТ «Десенка» щодо відключення електропостачання садового будинку АДРЕСА_1 в СТ «Десенка» неправомірними, зобов'язано останнього поновити електропостачання вказаного садового будинку.(т.1 а.с. 19-21)

В частині відмови в задоволенні позову рішення районного суду сторони не оскаржували, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в цій частині колегія суддів не перевіряла його законність.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині визнання договору недійсним позивач послався на положення ст. 227 ЦК України.

Колегія суддів перевірила обставини і докази і дійшла наступних висновків.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину, з порушенням умов, необхідних для чинності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом положень пункту 6 частини 1 статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року N 1775-III "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (в редакції Закону, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) діяльність у сфері електроенергетики та використання ядерної енергії; підлягає ліцензуванню.

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону України "Про електроенергетику", Правилами і Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року N 1416 (далі - Правила).

За положеннями ст. 13 Закону України "Про електроенергетику", діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, здійснення функцій гарантованого покупця, здійснення функцій системного оператора, здійснення функцій оператора ринку здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії, яка видається національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України.

За змістом положень пунктів 1.3, 1.6-1.8 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. N 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17 жовтня 2005 р. N 910), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2005 р. за N 1399/11679, постачати (продавати) електричну енергію може лише енергопостачальник, що має відповідну ліцензію або електропередавальна організація, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території.

Договір про постачання електричної енергії між постачальником електричної енергії та субспоживачем або споживачем, електроустановки якого приєднані до мереж електропередавальної організації, має укладатись після укладення між субспоживачем та основним споживачем (електропередавальною організацією) договору про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача або договору про технічне забезпечення електропостачання субспоживача (споживача). При цьому перед укладенням відповідного договору між субспоживачем та основним споживачем (електропередавальною організацією) субспоживач має узгодити з постачальником електричної енергії точку продажу для нього електричної енергії.

Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів, зокрема і садівницьких товариств, визначені розділом 12 вищевказаних Правил.

Населений пункт - юридична особа - споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту (пункт 1.2 вищевказаних Правил).

Згідно із пунктом 12.3 вищезазначених Правил, населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується населений пункт відповідно до умов договору.

Пунктом 12.4 вищевказаних Правил встановлено, що закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту.

Частиною шостою статті 179 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів (суб'єктів господарювання або негосподарюючих суб'єктів - юридичних осіб) електроенергією зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Нормою статті 179 ГК України визначено, що сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Оспорюваний позивачем договір № 7/9 від 27 січня 2014 року укладений між СТ «Десенка» та ОСОБА_1 містить положення про постачання (продаж) електричної енергії від СТ «Десенка» субспоживачу ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 13-16)

Проте за вищезазначеними положеннями законодавства та умовами укладеного договору від 23 липня 2007 року між Броварським РП ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та СТ «Десенка», останнє не було наділено такими повноваженнями щодо укладення від свого імені договорів щодо постачання та (або) купівлі - продажу електричної енергії. (т.2 а.с.65-88)

За розділом 8 (пункти 8.1, 8.2, 8.3, 8.4) Договору від 23 липня 2007 року між Броварським РП ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та СТ «Десенка», у випадку приєднання до електромереж останнього електроустановок субспоживачів, відносини між ними мали б регулюватись Договором про спільне використання технологічних мереж основного споживача або Договором про технічне забезпечення електропостачання споживача .

Проте доказів укладення таких договорів між сторонами по справі до суду не надано і судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання оспорюваного договору недійсним і часткове задоволення позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

С.М.Рубан

Справа № 22-ц/796/9305/2016

Унікальний номер 761/19788/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Савицький О. А.

Доповідач Левенець Б.Б.