Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання поруки припиненою, за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання боржником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 36 480,54 доларів США та 6 988 405 грн 43 коп., яка підлягає солідарному стягненню як з боржника так і з поручителя - ОСОБА_2

ОСОБА_2 у грудні 2014 року звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання поруки припиненою на підстав ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду в частині вирішення позову ПАТ «Родовід Банк» скасовано й в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 38/.3/АА-00191.08.2 від 23 вересня 2008 року в розмірі 19 617,25 доларів США та 209 079 грн 01 коп. пені.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі просить рішення апеляційного суду скасувати, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального й процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором та пеня підлягають стягненню в межах строку позовної давності,

Однак з такими висновками суду повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 23 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 38/.3/АА-00191.08.2, за умовами якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 21 670,21 доларів США зі сплатою 14,5 % річних строком до 23 вересня 2015 року.

У забезпечення цього договору того ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобов'язалася солідарно в повному обсязі відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором.

Через неналежне виконання грошових зобов'язань ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором, розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку станом на 26 листопада 2014 року складає 26 480,54 доларів США та 6 952 709 грн 40 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 509 ЦК Українизобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Проте зазначені положення законодавчих актів та обставини справи, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 316 ЦПК України не врахував, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив, унаслідок чого в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та припустився помилки у застосуванні вимог матеріального права, стягуючи на користь банку заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, яка складається з суми основного боргу прострочення за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, не звернув уваги на те, що у разі неповернення всієї суми кредиту у межах строку позовної давності підлягають стягненню проценти за кредитом та пеня за процентами й відповідно не визначився з дійсним обсягом відповідальності відповідачів.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення в частині вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і направлення справи у цій частині на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржені, підстави для перегляду їх у касаційному порядку відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року в частині вирішення вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасувати.

Справу в зазначеній частині передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

В.О.Савченко