Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 травня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

при секретарі Терпай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,треті особи без самостійних вимог Виконавчий комітет Ужгородської міської ради,Комунальне підприємство «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради, реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.02.2012 року за громадянкою ОСОБА_2 визнано право власності на підвальні приміщення у (багатоквартирному) будинку на пл. Ш.Петефі, буд. 8 в м. Ужгороді загальною площею 128,5 кв.м. До цього зазначені підвальні приміщення перебували у спільній сумісній власності власників житлових і нежитлових приміщень у вказаному будинку № 8. Визначення та розподіл часток підвальних приміщень між співвласниками не здійснювались, а так само і виділ в натурі не проводився. Власником приміщення колишньої квартири № 5 в буд. 8, на пл. Ш.Петефі, в м. Ужгороді, а саме незавершеної реконструкції квартири у магазин непродовольчих товарів, ОСОБА_2 стала 30.09.2011 року на підставі договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 незавершену реконструкцію квартири № 5 загальною площею 50,8 кв.м. і готовністю на 98 %. На момент укладання договору загальна площа, розташованої на першому поверсі, квартири складала 21,3 кв.м. В подальшому, на підставі дозволу виконавчого комітету Ужгородської міської ради (рішення № 67 від 27.04.2000) ОСОБА_5 здійснювалась реконструкція вказаної (власної) квартири у магазин непродовольчих товарів, яка передбачала збільшення загальної площі приміщення за рахунок підвального приміщення. Згідно наявної планово-проектної документації частка підвального приміщення, за рахунок якої передбачалось збільшити площу квартири № 5, становила 10,6 кв.м., такі роботи щодо фактичного збільшення площі квартири за рахунок відповідної частки підвального приміщення ОСОБА_5 виконані в натурі. При цьому, з боку співвласників таких підвальних приміщень попередньо ОСОБА_5 були надані відповідні погодження. Таким чином, рішенням співвласників відповідних підвальних приміщень ОСОБА_5 було виділено в натурі частку підвального приміщення в розмірі 10,6 кв.м. за рахунок площі, яка розташована безпосередньо під квартирою ОСОБА_5 (кв. № 5). Після отримання (виділення) зі спільної сумісної власності такої частки підвального приміщення в натурі ОСОБА_5, фактично, втратив статус співвласника іншої (залишкової) частини таких підвальних приміщень, що продовжували знаходитись у спільній сумісній власності інших співвласників. Проте, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ОСОБА_2 визнано права власності на всю площу підвальних приміщень (128,5 кв.м.), розташованих у багатоквартирному буд. 8 по пл. Ш.Петефі в м. Ужгороді. В подальшому, на підставі зазначеного судового рішення здійснено державну реєстрацію прав власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно й укладено нотаріальний договір купівлі-продажу вказаних підвальних приміщень ВРС № 464743 від 15.05.2012, згідно якого ОСОБА_2 передала у власність (продала) ОСОБА_3 підвальні приміщення загальною площею 128,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, площа ОСОБА_6, буд. 8. Як зазначено у договорі, обумовлене вище майно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.02.2012 року, право власності зареєстровано 22.03.2012 в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області. Наступний продаж спірного нерухомого майна мав місце згідно нотаріального договору купівлі-продажу підвальних приміщень ВРС № 718870 від 01.06.2012, згідно якого ОСОБА_3 передала у власність (продала) ОСОБА_4 підвальні приміщення загальною площею 128,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, площа ОСОБА_6, буд. 8. Як зазначено у вказаному договорі, обумовлене вище майно належить ОСОБА_3 (продавцю) на праві особистої приватної власності на підставі вказаного вище Договору купівлі-продажу від 15.05.2012. Право власності на вищевказані підвальні приміщення зареєстровано 29.05.2012 КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області.

В подальшому, Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 19.06.2013 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.02.2012 року, яке було підставою оформлення та реєстрації права власності на спірне майно скасовано, а справу було направлено на новий розгляд. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2013 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області від 23.07.2014 року вказану ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2013 року скасовано, а справу направлено до цього ж суду для продовження розгляду. За результатами подальшого розгляду цивільної справи, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2015 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області від 17.04.2015 року, відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2 і залишено без змін ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2015 року. У касаційному порядку ухвала апеляційної інстанції від 17.04.2015 року не оскаржена. За таких обставин, оскільки скасовано рішення, яким за ОСОБА_2 було визнано право власності на вказані вище підвальні приміщення, вважає що ОСОБА_2 не мала жодних прав на підвальні приміщення, і, відповідно, не мала права розпоряджатись таким майном, не мала відповідної правомочності, а тому договір купівлі-продажу від 15.05.2012 року є недійсним, а майно підлягає витребуванню.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Так, з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що Ухвала про відкриття провадження від 28.12.2015 року була надіслана на адреси відповідачів, однак до суду повернулися конверти з поштовою відміткою «повернено за закінченням терміну зберігання». Повістки про виклик до суду від 19.02.2016 року, 22.03.2016 року, 08.04.2016 року були надіслані на адреси відповідачів, однак до суду повернулися конверти з поштовою відміткою «повернено за закінченням терміну зберігання». Належне повідомлення відповідачів про час і місце розгляду справи також підтверджується відповідними оголошеннями в газеті «Новини Закарпаття» № 24 (4489) від 01.03.2016 року та у № 47 (4512) від 26.04.2016 року. Таким чином, судом було вжито всіх необхідних заходів для повідомлення відповідачів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, Комунальне підприємство «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради, Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Згідно з ч. 2 статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до положень рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 (Справа N 1-2/2004), допоміжні приміщення (підвали, сараї, горища тощо) передаються безоплатно у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир, а підтвердження права власності на них не потребує здійснення додаткових дій.

Право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку (кладочки, підвали, сараї тощо) і окремо приватизації допоміжні приміщення не підлягають.

Позивач є власником приміщення магазину «Світоч», що розташований в будинку № 8 на пл. ОСОБА_6 (пл. Воззєднання) в м. Ужгород, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, а відтак зазначені обставини у позовній заяві можуть порушувати його права.

З договору купівлі-продажу АВВ № 951238 від 01.07.1999 року, вбачається, що ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 квартиру №5 в будинку №8 на пл.. ОСОБА_6 в Ужгород, загальна площа квартири, розташованої на першому поверсі, складає 21,3 кв.м.

З рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.04.2000 №67, заяви ОСОБА_5, підписки виконавця робіт, плану, вбачається, що ОСОБА_5 надано дозвіл на реконструкцію квартири під магазин непродовольчих товарів, затверджений показник проекту загальної площі 35 кв.м.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.02.2012 р. за ОСОБА_2 визнано право власності на підвальні приміщення у (багатоквартирному) будинку на пл. Ш.Петефі, буд. 8 в м. Ужгороді загальною площею 128,5 кв.м., що вказані на схематичному плані як поз. І-1 площею 3,8 кв.м., І-2 площею 30,7 кв.м., І-3 площею 29,5 кв.м., І-4 площею 10,1 кв.м., І-5 площею 43,2 кв.м., І-6 площею 6,1 кв.м., І-7 площею 5,1 кв.м.

З договору купівлі-продажу ВРС № 464743 від 15.05.2012 року вбачається, що продавець гр. України ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) передала у власність (продала) покупцю гр. України ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_2) наступне нерухоме майно (предмет договору) підвальні приміщення загальною площею 128,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, площа ОСОБА_6, буд. 8. Як зазначено у договорі, обумовлене вище майно належить ОСОБА_2 (продавцю) на праві приватної власності на підставі Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.02.2012 у справі № 712/94/2012. Право власності на вищевказані підвальні приміщення зареєстровано 22.03.2012 в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 33564789 за реєстраційним номером 36268211, про що зроблено запис номер 518 в книзі фіз.4.

З договору купівлі-продажу ВРС № 718870від 01.06.2012 року вбачається, що продавець гр. України ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_2) передала у власність (продала) покупцю гр. України ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_3) наступне нерухоме майно (предмет договору) підвальні приміщення загальною площею 128,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, площа ОСОБА_6, буд. 8. Як зазначено у вказаному договорі, обумовлене вище майно належить ОСОБА_3 (продавцю) на праві особистої приватної власності на підставі вказаного вище Договору купівлі-продажу від 15.05.2012. Право власності на вищевказані підвальні приміщення зареєстровано 29.05.2012 КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 34302159 за реєстраційним номером 36268211, про що зроблено запис номер 518 в книзі фіз.4.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.02.2012 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2013 року скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.10.2013 року позовну заяву ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентиразації» про визнання права власності, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 про визнання права власності та зобовязання вчинення певних дій, залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.07.2014 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.10.2013 року про залишення позову без розгляду скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентиразації» про визнання права власності, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 про визнання права власності та зобовязання вчинення певних дій, залишено без розгляду.

Відповідно до Цивільного Кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною, так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Проте, статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Таким чином, на угоду укладену з порушенням вимог закону не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція),якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 388 ЦК України, у разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння , не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

За таких обставин, права особи, яка вважає себе власником майна або законним користувачем, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

ОСОБА_1 не був стороною в договорі купівлі-продажу підвальних приміщень в будинку № 8 на пл. Ш.Петафі в м. Ужгород від 15.05.2012 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 набула права власності на підвальні приміщення на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.02.2012 року, після чого відчужила набуте майно за договором купівлі-продажу. Надалі рішення суду, яким було визнано право власності за ОСОБА_2 було скасовано. Таким чином, ОСОБА_3, яка придбала підвальні приміщення у ОСОБА_2, є особою, яка не знала і не могла знати про те, що особа, у якої придбано підвальні приміщення, не мала права їх відчужувати, тобто є добросовісним набувачем в розумінні частини 1статі 388 ЦК України. Те саме стосується і ОСОБА_4, яка в подальшому придбала ці підвальні приміщення у ОСОБА_3

Відповідно до правової позиції Верховного суду України (справа 6-1168цс15), майно яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Таким чином, суд, врахувавши, що співвласником підвальних приміщень є позивач і майно вибуло поза його волею, вважає, що позовні вимоги щодо витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на правах спільної сумісної власності підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, рішення суду про задовол ення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1липня 2004 року N 1952-1V "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнень, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень повний захист прав та інтересів).

Витребування майна із чужого незаконного володіння означає повернення у співвласність позивача підвальних приміщень і реєстрація права власності на зазначено майно має бути поновлено у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відомості до вказаного реєстру вносяться на підставі правовстановлюючого документу на майно, але такий документ у позивача відсутній, і документ, який підтверджує його право власності є рішення суду про витребування підвальних приміщень із чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги, а саме задоволено вимогу щодо витребування з чужого незаконного володіння нерухоме майно, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 282,01 грн.(двісті вісімдесят дві гривні одна копійка) з кожного.

На підставі викладеного та ст. ст. 15, 16, 215, 216, 330, 382, 288 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224-228, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог Виконавчий комітет Ужгородської міської ради,Комунальне підприємство «Архітектурно-планувальне бюро», Ужгородської міської ради, реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, - задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно підвальні приміщення у будинку № 8 на площі ОСОБА_6 в м. Ужгород Закарпатської області загальною площею 128,5 кв.м. на праві спільної сумісної власності.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 282,01 грн.(двісті вісімдесят дві гривні одна копійка) з кожного.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9