Номер провадження: 22-ц/785/237/16
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу,

встановила:

06 березня 2015 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом, в якому після неодноразових уточнень просили стягнути на їх користь в рівних частках з відповідачів 43622,73 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу, зменшеної на 348541,25 грн.; 24% річних за користування коштами та 3% річних за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 в сумі 21004,06 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу, зменшеної на 167885,45 грн.; 3% річних в сумі 893,77 доларів США та 24% річних за користування коштами в сумі 7149,96 доларів США за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року з конвертацією цих сум в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу (а.с.2-7, 47-48).

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що за розпискою від 27.11.2006 року вони позичили відповідачам 40 000 доларів США зі строком повернення до 27.11.2007 року, зі сплатою процентів в розмірі 24% річних за весь період користування коштами до їх фактичного повернення. Борг частково повертали.

Також зазначили, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 року стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 116180,42 грн. боргу, виходячи із залишку основного боргу 19861,75 доларів США, 24% річних за період по 01.12.2009 року - 23760,98 доларів США.

Крім того, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2014 року додатково стягнуто 24% річних та 3% річних від суми заборгованості 19861,75 доларів США за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 року - 167 885,45 грн., що було еквівалентно 21004,06 доларів США по курсу НБУ на час прийняття рішення.

Однак, відповідачами кошти в рахунок виконання вищевказаних судових рішень, які набрали законної сили, не були сплачені.

Посилаючись на роз'яснення Верховного Суду України від 01.07.2014 року щодо можливості стягнення у валюті зобов'язання з конвертацією в гривню на час здійснення платежу, фактично позивачі просили стягнути курсову різницю шляхом стягнення у валюті боргових зобов'язань (за якими вже приймались судові рішення про стягнення в гривні), з конвертацією в національну валюту на час здійснення платежу зі зменшенням на суми, що вже стягнуті вищевказаними судовими рішеннями.

Крім того, посилаючись на невиконання зобов'язань за договором, позивачі також просили стягнути передбачені договором 24% річних від суми боргу 19861,75 доларів США за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року включно в сумі 7149,96 доларів США, та передбачені ч.2 ст.625 ЦК 3% річних за вказаний період в сумі 893,77 доларів США з конвертацією вказаних сум в національну валюту на день здійснення платежу.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що боргові зобов'язання, що виникли на підставі розписки від 27.11.2007 року за період до жовтня 2013 року включно, вже були предметом судового розгляду, за якими прийняті судові рішення, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також зазначав, що з прийняттям судових рішень боргові зобов'язання припинились, а відтак не підлягають задоволенню вимоги про стягнення процентів за користування грошовими коштами після прийняття судових рішень та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Крім того, звернув увагу суду на те, що ОСОБА_3 не отримував коштів за розпискою, його підпис підроблений, що підтверджується висновком експертизи по первісній справі.

Справу було розглянуто у відсутність відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 грудня 2015 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було задоволено частково.

Було стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рівних частках з кожного, на користь в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 7149,96 доларів США з конвертацією в національну валюту України за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рівних частках з кожного на користь в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 21404,00 грн.

Також стягнуто з відповідачів та користь позивачів в рівних частках з кожного судові витрати в сумі 1834,08 грн. (1712,28 грн.+121,80 грн.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ставить питання про часткове скасування зазначеного судового рішення, в частині стягнення з ОСОБА_3 відповідної частки від 171228 грн. та 21404 грн. 24 % і 3 % річних за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року, із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові до нього, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі позивачі, а також відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання. При цьому, відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не з'являлись і до суду першої інстанції, що свідчить про їх небажання приймати участь у судовому розгляді справи.

В свою чергу, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали колегії суддів заяву про розгляд справи без їх участі, за участю їх представника ОСОБА_11

У зв'язку з цим, справа в суді апеляційної інстанції була розглянута лише за участю представника позивачів ОСОБА_11 та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 року було стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 116180,42 грн. боргу, виходячи з залишку основного боргу 19861,75 доларів США, 24% річних за період по 01.12.2009 року - 23760,98 доларів США (а.с.23-25).

Крім того, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2014 року, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позики від 27.11.2006 року, додатково стягнуто з відповідачів на користь позивачів 24% річних та 3% річних від суми заборгованості 19861,75 доларів США за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 року - 167885,45 грн., що було еквівалентно 21004,06 доларів США по курсу НБУ на час прийняття рішення (а.с.31-32).

Зазначені судові рішення набрали законної сили, а тому у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені цими рішеннями, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи представника ОСОБА_3 про те, що останній не отримував кошти за договором займу, є безпідставними і необгрунтованими.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Оскільки на час звернення до суду з даним позовом боргові зобов'язання відповідачами не були виконані, що підтверджується відповідним листом ВДВС (а.с.50), то заперечення представника відповідача ОСОБА_3 про припинення зобов'язань з прийняттям судових рішень не відповідають вимогам закону.

З цих підстав, та враховуючи, що суд стягнув заборгованість по відсоткам за договором позики за новий період, а саме з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року, доводи апелянта з приводу того, що в даному випадку суд повторно стягнув з відповідачів заборгованість за позикою, також є необгрунтованими.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин ст.ст. 536, 625, 1048 ЦК України, згідно яких за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із договору позики, умови якого передбачені розпискою від 27.11.2006 року, сторони встановили сплату 24% річних за користування грошовими коштами (а.с.8).

Як було зазначено вище, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.11.2014 року відсотки за користування грошовими коштами та 3% річних було стягнуто з відповідачів від суми 19861,75 доларів США за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 року.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що задоволенню підлягають вимоги в частині стягнення передбачених договором відсотків за користування чужими грошовими коштами та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року (в межах заявлених позовних вимог).

Передбачені договором 24 відсотка річних за користування чужими грошовими коштами за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року від суми основної заборгованості 19861,75 доларів США склало 7149,96 доларів США, які підлягають стягненню з конвертацією в національну валюту України за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Передбачені ч.2 ст.625 ЦК три відсотки річних за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року від суми основної заборгованості 19861,75 доларів США складають 893,77 доларів США та підлягають стягненню в національній валюті України по курсу НБУ станом на час прийняття рішення (2394,81 грн. за 100 дол. США) в сумі 21404 грн.

Також суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що стягнення має здійснюватись з відповідачів в рівних частках на користь позивачів, оскільки згідно ст.539 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Що стосується рішення суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то воно в цій частині в апеляційному порядку не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко