Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №334/3704/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Провадження № 22-ц/778/63/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа Ленінський районний відділ у м.Запоріжжя Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні власністю, визнавши такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: Ленінський районний відділ у м.Запоріжжя Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні власністю, визнавши такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В позові зазначала, що 57/100 частин житлового будинку 63 по вул. Ярославськавм. ОСОБА_6 належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 29.01.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за №451. Відповідно до п.8 договору дарування, дарувальник ОСОБА_8 (до укладання шлюбу Гаврилова) І.Д. зобов'язалась в строк до 15.05.2015р. здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі частки житлового будинку обдарованій та звільнити відчужувану частку будинку від речей домашнього вжитку, сплатити комунальні послуги за час проживання, а також знятися з реєстрації та передати ключі, вчинити інші дії, необхідні для реалізації права власності в повному обсязі. На виконання умов договору ОСОБА_8 звільнила житло та знялась з реєстраційного обліку за адресою : м. Запоріжжя вул. Ярославська, буд. 63. ОСОБА_3, ОСОБА_5 є колишніми членами родини ОСОБА_8 та залишились зареєстрованими у належній їй частині будинку. Втім, за місцем реєстрації відповідачі не мешкають. З 10.05.2015р. вона зі своєю родиною заселилася до належної їй частини будинку, зареєструвалася у ньому та проживає. ОСОБА_3 проживає у своїх батьків в квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 мешкає у Росії, в м.Брянську. Відповідачі не є її родичами, не є членами її родини, між ними не укладено договору оренди житла за вказаною адресою, а тому вони не мають права на користування і проживання у належній їй частині будинку. Спільне проживання з відповідачами є не можливим, оскільки вона мешкає у цьому будинку із своєю родиною.

Оскільки вона є новим власником частини будинку, а відповідачі проживали в ньому раніше і мали права користування житлом як члени сімї колишнього власника будинку ОСОБА_8., то їх право на користування цим житлом припинилося у зв'язку із зміною власника будинку. Реєстрація відповідачів в належній їй частині житлового будинку чинить їй перешкоди як власнику частини будинку. З урахуванням уточненою позовної заяви просила суд усунути перешкоди в користуванні належною їй власністю, а саме, 57/100 частин житлового будинку 63 по вул. Ярославська в м. Запоріжжя, зі сторони членів сім'ї колишнього власника - ОСОБА_3, ОСОБА_5, визнавши їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зазначеному будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2015 року позов задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні 57/100 частинами житлового будинку 63 по вул. Ярославська в м. Запоріжжя власнику ОСОБА_4 зі сторони членів сім'ї колишнього власника - ОСОБА_3, ОСОБА_5, визнано їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зазначеному будинку 63 по вул. Ярославська в м.Запоріжжі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування 57/100 частинами житлового будинку 63 по вул.. Ярославська в м.Запоріжжя. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_9, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_10, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.о

ОСОБА_4 на праві власності належить 57/100 частин житлового будинку 63 по вул. Ярославській в м. Запоріжжі на підставі договору дарування від 29.01.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 451.

Відповідно до п.8 договору дарування, дарувальник ОСОБА_8 (до укладання шлюбу Гаврилова) І.Д. зобов'язалась в строк до 15.05.2015р. здійснити дії, необхідні для фактичної передачі частки житлового будинку обдарованій та звільнити відчужувану частку будинку від речей домашнього вжитку, сплатити комунальні послуги за час проживання а також знятися з реєстрації та передати ключі, вчинити інші дії, необхідні для реалізації права власності в повному обсязі.

На виконання умов договору ОСОБА_8 звільнила житло та знялась з реєстраційного обліку за адресою: м. Запоріжжя вул. Ярославська, буд. 63.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_8, які зареєстровані за вказаною адресою з часу придбання будинку в 2002р. та проживали в цьому будинку, як члени сім'ї власника.

ОСОБА_8, після відчуження частини будинку передала його ОСОБА_4 та знялася з реєстраційного обліку.

ОСОБА_4 оселилася та зареєструвалася у належній їй частині будинку.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 колишні члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_8 залишились зареєстровані у належній їй частині будинку, що підтверджується довідкою Ленінського РВ у ОСОБА_6 УДМС України в Запорізькій області від 13.05.2015р.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Судом першої інстанції при вирішенні спору правильно застосовані такі норми матеріального права.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно, у зв'язку із припиненням права власності особи на майно, припиняється і його право володіння і користування цим майном.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 в належному позивачу житловому будинку чинить їй перешкоди як власнику у володінні, користуванні та розпорядженні власністю.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання належним йому майном.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або його користування.

Відповідно до вимог ст.383 ЦК України позивач як власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї.

Право членів сімї, зокрема колишніх членів сім»ї власника, на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на житлове приміщення члени його сімї або колишні члени його сімї за відсутності між ними договірних відносин, втрачають право користування цим житловим приміщенням.

Є правильним висновком рішення суду першої інстанції, що позивач є новим власником частини будинку, а відповідачі проживали в ньому раніше і мали права користування житлом як члени сімї колишнього власника будинку ОСОБА_8, то їх право на користування цим житлом припинилося у зв'язку із зміною власника будинку.

Право користування житлом в частині зазначеного будинку відповідача було похідним від права колишнього власника будинку ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги, що спірне житло придбано за кошти ОСОБА_3 не мають підтвердження.

Вказаннннне питання було предметом судового розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2014р., яке набрало законної сили та залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2014р., у позові відмовлено (а.с.64-67).

Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються (звільненні від доказування) при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3Є, не має права власності на спірне житло, то колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності у нього такого права.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування ст.391 ЦК України не знайшли свого підтвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 405 ЦК України установлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, адже право членів сім'ї власника жилого будинку, у тому числі й колишнього, на користування цим жилим приміщенням може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, однак відповідач ОСОБА_3 не був і не є членом сім'ї позивача.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: