У х в а л а

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, повернення банківського вкладу з урахуванням 3 % річних, стягнення пені, відшкодування моральної шкоди та шкоди, заподіяної здоров'ю,

в с т а н о в и л а :

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив:

- стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) на користь позивача за договором-заявою від 29 вересня 2014 року грошовий вклад у сумі 937 доларів США, 17 доларів США 3 центи відсотків за вкладом, 35 доларів США 18 центів - 11,6 % річних за час несанкціонованого користування грошовими коштами за період з 30 березня по 23 липня 2015 року, 9 доларів США 10 центів - 3 % річних від простроченої суми за період з 30 березня по 23 липня 2015 року, а всього 998 доларів США 31 цент;

- визнати неправомірними дії Банку щодо ненадання відповідей на звернення позивача від 18 березня 2015 року за вх. № 534 та вх. № 6647, звернення від 30 березня 2015 року за вх. № 553 та вх. № 7752;

- зобов'язати Банк надати позивачу відповіді на указані звернення відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян».

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Ухвалив стягнути з Банку 243 грн 60 коп. судового збору в дохід держави.

Ухвалою від 27 серпня 2015 року Дніпровський районний суд м. Києва постановив виправити арифметичну помилку в частині визначення розміру відсотків за вкладом і вважати правильною суму «17 доларів США 30 центів»; у резолютивній частині рішення від 23 липня 2015 року вважати правильною загальну суму, яка присуджена до стягнення, - «998 доларів США 58 центів».

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року залишила без змін.

15 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 6 червня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 30 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача пені в зв'язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів за договором банківського вкладу на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються положеннями ЦК України, а предметом спору є порушення відповідачем узятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції указав на необхідність встановити характер спірних правовідносин та норми правозастосування до них.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

При цьому правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведеному судовому рішенні та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах.

Немає також й підстав для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року, оскільки ця постанова прийнята у справі з інших правовідносин.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, повернення банківського вкладу з урахуванням 3 % річних, стягнення пені, відшкодування моральної шкоди та шкоди, заподіяної здоров'ю за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема