Провадження № 2/520/698/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на комунальні послуги та на утримання спільної квартири, а також судовий збір та витрати на правову допомогу ,-

ВСТАНОВИВ:

28.07.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення витрат за комунальні послуги та утримання квартири, після уточнення якого просить стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за комунальні послуги сумою 335,10 гривень,витрати з утримання спільної квартири сумою 8278,17 гривень та судовий збір і витрати на правову допомогу у розмірі 2436,00 гривень. Мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони є співвласниками квартири №3 у будинку №21 корпус 1 по пр.-ту ак. ОСОБА_4 у м.Одесі, однак витрати за ремонт та утримання квартири несе тільки позивачка як вона зазначила у позові. Так позивачкою було проведено ремонт у зазначеній квартирі, частину вартості якого відповідачка в добровільному порядку не сплачує, також позивачка сплачує житлово- комунальні послуги, частину вартості яких відповідачка також в добровільному порядку не сплачує, що змусило ОСОБА_2 на звернення до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_5, діючий на підставі договору про надання правової допомоги, уточнені позовні вимоги підтримав ат просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_1, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є власником ? частини квартири №3 у будинку №21/1 по пр.-ту ОСОБА_4 у м.Одесі, ОСОБА_3 також є власником ? частини квартири №3 у будинку №21 корпус 1 по пр.-ту ак. ОСОБА_4 у м.Одесі на підставі договору дарування від 02.08.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_6. Однак судом встановлено, що після отримання у власність ? частини зазначеної квартири ОСОБА_3, ОСОБА_2, перешкоджала останній у користуванні власністю, що вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Київського районного суду м.Одеси від 18.06.13 року, яким ОСОБА_3 вселено у квартиру №3 у будинку №21/1 по пр.-ту ак. ОСОБА_4 у м.Одесі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.12.13 року рішення Київського районного суду м.Одеси залишено без змін. У ході примусового виконання зазначеного рішення суду 04.03.14 року ОСОБА_3 вселено у квартиру за участю працівників міліції у звязку з небажанням ОСОБА_2 добровільно виконати рішення суду . У ОСОБА_3 після вселення у квартиру знову виникли перешкоди у її користуванні, оскільки ОСОБА_2 відмовлялась відчиняти двері та впускати у квартиру ОСОБА_3, що вбачається з рішення Апеляційного суду Одеської області від 27.01.15 року, яким зобовязано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 користуватись належної їй ? частиною квартири №3 у будинку №21 корпус 1 по пр.-ту ак. ОСОБА_4 у м.Одесі. До суду з позовом про стягнення витрат на комунальні послуги та на утримання спільної квартири, а також судовий збір та витрати на правову допомогу позивач звернулась 28.07.2015 року та просить стягнути з відповідача витрати за комунальні послуги сумою 335,10 гривень тобто ? частину з понесених нею витрат які мають розмір 670,19 гривень за період часу з серпня 2013 року по березень 2016 року витрати з утримання спільної квартири, а саме за ремонт квартири сумою 8278,17 гривень, що є половиною з витрат понесених при ремонті ОСОБА_2 які мали розмір 16556,34 гривень, тобто за той період часу, коли ОСОБА_3 чинились перешкоди у користуванні її власністю та остання намагалась вселитись до своєї житлової площі та реалізовувати своє право власності у звязку з чим у суду не має підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті комунальних платежів, оскільки позивачем не доведено взагалі факту користування ОСОБА_3 комунальними послугами.

Щодо позовних вимог про стягнення вартості ремонту, судом встановлено, що будь-яких зобовязань стосовно ремонту відповідач на себе не брала і будь-яких договорів сторони щодо ремонту в спірній квартирі не укладали.

Більш того, позивачем взагалі не надано до суду належних доказів вартості ремонту, з наданих до суду чеків на придбання будівельних матеріалів не вбачається, що вони були придбані саме для ремонту в спірній квартирі.

В звязку з викладеним, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за ремонт в сумі 8278,17 гривень, є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати.

Вимоги позивачки щодо стягнення з ОСОБА_3 понесених витрат на правову допомогу розміром 2436,00 гривень не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було надано до суду мотивованого розрахунку понесених витрат відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, відсутній розрахунок витрат із посиланням на відповідні норми права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на комунальні послуги у розмірі 335,10 грн.,та на утримання спільної квартири у сумі 8278,17 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 2436 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя Луняченко В. О.