АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/840/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третіх осіб: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Гребінківської РДА Полтавської області ОСОБА_8, органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Драбівської РДА Черкаської області ОСОБА_9, Золотонішківської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_10 про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_7М, звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 20 квітня 2010 року він зареєстрував у виконкомі Золотоношківської сільської ради Драбівського району шлюб із ОСОБА_11.

Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Від часу реєстрації шлюбу та народження дитини ніколи однією сімєю із ОСОБА_11 не проживали. З часу реєстрації шлюбу, після народження сина ОСОБА_13 дружина ОСОБА_11 проживала в будинку своїх батьків - матері ОСОБА_6 в с Золотоношка Драбівського району по вул. Горького,31 у приватному будинку.

З червня 2012 року по лютий 2015 року позивач відбував покарання за вчинення злочину в місяцях обмеження волі. Після повернення з місць обмеження волі став проживали в будинку, який належить його матері ОСОБА_14 в м. Гребінка Полтавської області по вул.. Свердлова, 21.

22 березня 2015 року ОСОБА_15 померла.

У квітні 2015 року звертався у комісію з питань захисту прав дитини Драбівської районної державної адміністрації для збору необхідних документів для визначення місця проживання сина з ним. 18 квітня 2015 року мати позивача ОСОБА_14 намагалася забрати внука ОСОБА_12 на постійне проживання в м. Гребінку, однак відповідач ОСОБА_6Д в категоричній формі відмовила їй у цьому. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_6 незаконно утримує сина ОСОБА_12, оскільки він, як батько дитини, має переважне право на визначення місця його проживання.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано місце проживання малолітнього ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, місцем проживання його батька ОСОБА_7 за адресою м. Гребінка, провулок Піонерський, 1 «А»АДРЕСА_1 з 1 серпня 2016 року.

У позовних вимогах щодо негайного відібрання малолітнього ОСОБА_12 у ОСОБА_6 та поверненні ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_12 місцем проживання батька ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в даній частині позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 20 квітня 2010 року зареєстрували у виконкомі Золотоношківської сільської ради Драбівського району шлюб.

Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від часу реєстрації шлюбу та народження дитини позивач ніколи однією сімєю із ОСОБА_11 не проживали. З часу реєстрації шлюбі, після народження сина ОСОБА_13, ОСОБА_15 проживала в будинку своїх батьків - матері ОСОБА_6 в с Золотоношка Драбівського району по вул. Горького,31 у приватному будинку.

ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення злочинів, зокрема 5.08.2002 року Гребінківським райсудом Полтавської області за ст. 185 ч.4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 09.06.2008 року Гребінківським райсудом за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим стром 2 роки; 22.11.2010 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ст..ст.358 ч.1, 358 ч.3 КК України до 3-х років обмеження волі; 04.05.2012 року Гребінківським райсудом за ст.. 185 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців обмеження волі. З червня 2012 року по лютий 2015 року позивач ОСОБА_7 відбував покарання за вчинення злочину в місяцях обмеження волі.

Після повернення з місць обмеження волі ОСОБА_7 став проживати в будинку, який належить його матері ОСОБА_14 в м. Гребінка Полтавської області по вул. Свердлова, 21.

Згідно цивільно-правових договорів з 29 жовтня по 31 жовтня 2015 року та з 2 листопада по 30 листопада 2015 року працював електромонтером в Гребінківському комбінаті комунальних послуг. Сума заробітку за вказаний період складає: за жовтень 2015 року 166,32 грн.; за листопад 2015 року 1746,36 грн. По місцю роботи характеризувався позитивно.

Згідно висновку служби у справах дітей Гребінківської райдержадміністрації від 23 червня 2015 року ОСОБА_7 проживає у приватному будинку разом із матір'ю ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2. Будинок газифікований та умебльований, в наявності вся побутова техніка. В будинку об лаштоване місце для дитини та місце для ігор з дитиною. Створені належні умови для виховання та розвитку дитини. Служба у справах дітей визнало за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання його батька ОСОБА_7, так як проживання дитини в сімї батька не суперечить інтересам дитини.

22 березня 2015 року ОСОБА_15 померла. У квітні 2015 року ОСОБА_7 звертався у комісію з питань захисту прав дитини Драбівської районної державної адміністрації для збору необхідних документів для визначення місця проживання сина з ним.

Рішенням Драбівського районного суду від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу). У позовних вимогах щодо позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав відмовлено.

Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року , частин 7,8 ст. 7 СК України , під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із положеннями ч.1 ст.8 закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини суд першої інстанції встановив всі обставини, якими обґрунтовувались вимоги й заперечення сторін; враховано вік дитини, повно, всебічно, об'єктивно з'ясовано й перевірено умови життя дитини та коло оточуючих близьких людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Ст. 5 Хартії прав сім'ї, представлена Апостольським Престолом 22 жовтня 1983 року вказує «оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід'ємне право виховувати їх; отже, їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей».

Правила ст. 151 СК повністю узгоджені із таким визначенням місця матері, батька у процесі виховання дитини.

Згідно ч. 2 ст. 151 СК України, батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Тому права батьків виведені на друге місце - після обов'язків. Право на особисте виховання дитини дає можливість матері, батькові бути нерозлучно з нею. Так, якщо мати, з якою жила дитина, померла, батько має право забрати її до себе, оскільки його право «тримати» дитину біля себе переважає право на дитину баби чи діда. Переважне право батьків на особисте виховання дитини означає й те, що лінія батьківського виховання має бути головною. З огляду на це, дід, баба, інші особи мають враховувати, що їхня виховна спрямованість повинна узгоджуватись або хоча б не суперечити тому вихованню, яке дитині дають батьки.

Згідно ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десятирічного віку, визначається за згодою батьків.

Оскільки ОСОБА_7 є батьком дитини ОСОБА_12, мати дитини померла, місце проживання малолітнього сина має визначати саме позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду і були вивчені в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третіх осіб: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Гребінківської РДА Полтавської області ОСОБА_8, органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Драбівської РДА Черкаської області ОСОБА_9, Золотонішківської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_10 про визначення місця проживання дитини залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :