АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2840/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2110/16Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого-судді Чумак О.В.,
суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,
секретаря Лимар О.М.
за участю представника відповідача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Чумак О.В., -
в с т а н о в и л а :
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до повноліття дітей, починаючи з 01 червня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.
З зазначеним рішенням місцевого суду не погодився відповідач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Вказує, що постійно утримує та матеріально забезпечує дітей, приймає участь у їх вихованні та догляді за ними. Після виплати іпотечного кредиту на трьохкімнатну квартиру, він передав її у власність дітей за договором дарування.
Вважає, що суд першої інстанції, визначаючи аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, не врахував матеріальний стан відповідача, наявність кредитних зобов`язань та непрацездатної матері на утриманні; матеріальний стан позивача, яка приховала факт отримання коштів від здачі в оренду подарованої дітям квартири, відсутність доказів незадовільного матеріального стану дітей та необхідності у додаткових витратах.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Отже, відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що сторони з 15 червня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полтавського районного суду від 18 листопада 2011 року (а.с.4).
Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 2,3), які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні.
Задовольняючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнодлітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з законодавчо закріпленого обов"язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та наявності можливості відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За правилами статті 182 СК розмір аліментів визначається з урахуванням таких обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно роз`яснень, даних у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
При ухваленні рішення та визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував обставини, передбачені ст.182 СК України, зокрема стан здоров`я дітей та платника аліментів, матеріальний стан сторін, наявність у відповідача боргових зобов`язань, непрацездатної матері.
При цьому, місцевий суд обгрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача про перебування непрацездатної матері на його повному утриманні, оскільки ним не надано доказів про те, що його мати ОСОБА_6 , яка є пенсіонером та одержує пенсію за віком, потребує матеріальної допомоги.
Крім цього, суд першої інстанції вірно встановив, що договір дарування квартири від 05 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І., за яким ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли в дар квартиру АДРЕСА_1 , укладений не в порядку ст.190 СК України. З урахуванням цього дійшов вірного висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей.
На підставі встановлених обставин справи, системного аналізу правових норм, що регулюють дані правовідносини, місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу).
При цьому, суд вірно ззанчив, що такий розмір аліментів має забезпечити право малолітніх дітей сторін на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Також районний суд на підставі ст. 191 СК України обгрунтовано стягнув аліменти з 01 червня 2016 року - дня звернення позивача до суду з відповідним позовом.
Судові витрати розподілені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, отже на увагу колегії суддів не заслуговують.
Апеляційна скарга в основному дублює заперечення відповідача проти позовних вимог, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, яка знайшла відображення в судовому рішенні.
В апеляційній скарзі відповідач зокрема вказує, що постійно утримує та матеріально забезпечує дітей, приймає участь у їх вихованні та догляді за ними. Проте ця обставина позивачем не оспорюється, а між сторонами виник спір стосовно розміру аліментів, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача. Дана обставина відповідачем визнається. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставами для скасування рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).
Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.
Судом першої інстанції надана вірна правова оцінка договору дарування квартири, який укладено між сторонами не в порядку ст. 190 СК України. Отже, укладення договору дарування квартири не впливає на обов"язок відповідача сплачувати аліменти на користь дітей.
Інші твердження в апеляційній скарзі, зокрема про те, що суд першої інстанції не врахував матеріальний стан відповідача, наявність кредитних зобов`язань, непрацездатної матері на утриманні; матеріальний стан позивача, відсутність доказів незадовільного матеріального стану дітей та їх необхідності у додаткових витратах не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки дані обставини з"ясовані в ході розгляду справи та їм надана належна правова оцінка, яка відображена в рішенні суду.
В суді апеляційної інстанції позивач надала довідку, згідно якої вона на обліку в Київському управлінні праці та соціального захисту населення м. Полтави не перебуває, жодного виду допомоги не отримує.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як зазаначено в письмових запреченнях відповідача (а.с.17-21), він є військовослужбовцем, працює на посаді старшого техніка у військовій частині, отримує заробітну плату у розмірі 9230,00 грн. на місяць.
Доказів про те, що відповідач має мінливий дохід, апеляційному суду не надано.
Отже, оскільки заробіток відповідача не є мінливим, відсутні підстави для задоволення вимог представника відповідача - адвоката Дериконь Д.С. про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що встановлений судовими рішеннями розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь синів, є таким, що відповідає вимогам закону і не суперечить праву дітей на рівне забезпечення з боку батька, достатнього для їх фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Чумак
Судді: /підпис/ Т.О.Кривчун
/підпис/ Л.І.Пилипчук
ЗГІДНО:
Суддя Апеляційного
суду Полтавської області О.В.Чумак