Справа № 466/5551/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

„14 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Мазур Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові

цивільну справу за позовом Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування,

у с т а н о в и в:

У червні 2016 року Львівська місцева прокуратура №2 звернулась в суд з позовом в інтересах держави в особі Львівської міської ради, комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, в якій просить стягнути з ОСОБА_1, на користь комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги 1 629,57 грн. витрат, пов»язаних з лікуванням ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог зіслалась на те, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним та його засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України він був звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки.

Вироком встановлено, що 25 жовтня 2015 року близько 00.30год, ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку №95 на пр. В.Чорновола у м.Львові під час суперечки із потерпілою ОСОБА_2 умисно наніс їй тяжке тілесне ушкодження.

Внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_2, згідно довідки №54 від 13 травня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в 1-му хірургічному відділенні з 25 жовтня 2015 року до 04 листопада 2015 року комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

Відтак, неправомірними діями відповідача державі в особі комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги завдано збитків у сумі 1 629,57 грн. На даний час зазначені витрати гр. ОСОБА_1 не відшкодовані. Просить позов задовольнити.

В судове засідання, яке було призначене на 14 липня 2016 року прокурор не з»явився та подав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності.

Представник Львівської міської ради в судове засідання не з»явився, причину неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Представник комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в судове засідання не з»явився, причину неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. На адресу суду подана заява в.о. головного лікаря ОСОБА_3 з проханням розглядати справу у відсутності їхнього представника за наявними у справі доказами, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання жодного разу не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв»язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та обрано йому покарання у виді п»яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України він був звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на три роки.

Судом встановлено, що у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_2 визнано потерпілою. У зв'язку з отриманими, тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, у 1-му хірургічному відділенні з 25 жовтня 2015 року до 04 листопада 2015 року та на її лікування було затрачено 1 629,57 грн.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 цього Кодексу.

Згідно ст. 93-1 КПК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому ст. 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу.

У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті.

Положеннями ст.1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат»№ 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

З довідки комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 13 травня 2016 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні в МКЛШМД в 1-му хірургічному відділенні з 25 жовтня 2015 року по 04 листопада 2015 року (6 ліжко-днів в жовтні та 4 ліжко-днів у листопаді, день поступлення і виписки рахується за 1 ліжко-день), виходячи з вартості одного ліжко-дні вартість витрат становить 1629,57 грн. (а.с.5 -6)

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 комунальна міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги понесла витрати на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_4, між діями ОСОБА_1 та цими витратами є прямий причинний зв'язок, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача ОСОБА_1

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в сумі 1 629,57 грн.

У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 1206 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 58, 59, 60, 88, 158, 209, 212-215, 223, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (р/р 0292 в ГУДКСУ у Львівській області, місцевий бюджет Шевченківського району м.Львова ЗКПО 01996639, МФО 825014) 1 629,57 грн. (одну тисячу шістсот двадцять дев»ять гривень п»ятдесят сім копійок), витрат, пов»язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 551,20 грн. (п»ятсот п»ятдесят одну гривню двадцять копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_5