справа № 760/4647/16-ц
провадження № 2/760/3147/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
11.03.2016 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 27.09.2013 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 80 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 27.11.2013 включно.
ОСОБА_2 стверджував, що протягом всього часу відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконував, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом свого права з цим позовом.
На підставі вищезазначеного просив стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу за договором позики у розмірі 80 000 грн.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування коштами на підставі статті 1048 ЦК у розмірі 31 810,41 грн.
Крім цього, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання позивач на підставі статті 625 ЦК просив стягнути з відповідача інфляційні витрати за весь час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 65 464,53 грн. та 3 % річних у розмірі 5 424,65 грн.
Також позивач стверджував, що відповідно до вимог договору позики відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання свого грошового зобов'язання, а тому просив стягнути з нього пеню - 22 827,39 грн.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
27.09.2013 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбенко Ю. Е. та зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 1025 (а.с. 9).
Відповідно до пункту 1 договору позики, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 80 000 грн., а ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_2 таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 27.11.2013 включно, без нарахування процентів.
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Суд встановив факт укладення договору між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК «позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором».
Згідно з частиною першою статтею 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
З матеріалів справи випливає, що строк повернення грошових коштів визначених у договорі позики від 27.09.2013 встановлений до 27.11.2013 включно.
Відповідно до статті 629 ЦК «договір є обов'язковим для виконання сторонами».
Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Суд констатує, що після закінчення строку повернення суми боргу, тобто після 27.11.2013 включно, відповідач не повернув позивачу борг, чим порушив умови договору.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 80 000 грн. за договором позики є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Крім цього, у зв'язку з несвоєчасним поверненням суми позики законодавець передбачив відповідні правові наслідки.
Так, відповідно до частини першої статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства суд вважає вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, а також індексу інфляції за визначений позивачем період: з 27.11.2013 по 01.03.2016, обгрунтованими та їх належить задовольнити.
Розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості становить 5 424,65 грн., з розрахунку:
80 000 х 3 % х 825 / 365 = 5 424,65 грн., з яких 80 000 грн. - сума основного боргу; 825 - кількість днів прострочення виконання зобов'язання.
Розрахунок інфляційний втрат:
Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
У судовому засіданні представник позивача зауважив, що оскільки відповідач користувався грошовими коштами, отриманими у борг, з нього підлягають стягненню проценти у розмірі 31 810,41 грн.
Однак, суд не погоджується з доводами представника позивача, з таких підстав.
Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК.
Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Суд встановив, що правовідносини у цій справі виникли на підставі договору позики від 27.09.2013, у якому сторони визначили умови та підстави виникнення позикових відносин між ним.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 вищезазначеного договору сторони визначили, що відповідач взяв на себе обов'язок повернути грошові кошти у розмірі 80 000 грн. до 27.11.2013 включно, без нарахування процентів.
Таким чином, сторони у договорі передбачили, що договір позики є безпроцентний, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів у розмірі 31 810,41 грн.
Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 01.03.2015 до 01.03.2016 у розмірі 22 827,39 грн.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Частина третя статті 549 ЦК визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
За правилами частини першої статті 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Проте, з матеріалів справи випливає, що предметом договору позики від 27.09.2013 є грошові кошти, а не речі визначені родовими ознаками, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені у відповідному розмірі.
Крім того, суд звертає увагу, що за правилами частини першої статті 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.
Укладаючи договір позики від 27.09.2013, сторони не передбачили у ньому умови забезпечення виконання зобов'язання, а тому позивач не має права на стягнення пені з відповідача.
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить:
80 000 грн. + 5 424,65 грн. + 64 593,49 грн. = 150 018,14 грн.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1 500,18 грн.
Керуючись статтями 509, 523, 524, 533, 549, 610, 625, 629, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) суму основного боргу у розмірі 80 000 грн., 3 % річних у розмірі 5 424,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 64 593,49 грн., що загалом становить 150 018,14 грн. (сто п'ятдесят тисяч вісімнадцять гривень 14 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) 1 500,18 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко