ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,за касаційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_6

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 07 липня 2008 року № HAA0GK ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 59 241,83 доларів США зі сплатою за користування кредитом 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07 липня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем 07 липня 2008 року укладено договір іпотеки № HAA0GK, за яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 50,80 кв. м, житловою площею 31,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки становить 372 687 грн 70 коп.

Позивач вказував, що позичальник взяті за умовами договору зобов'язання не виконує, кредитні кошти не повертає, за їх користування не сплачує, станом на 04 жовтня 2012 року має заборгованість у розмірі 94 497,04 доларів США, що станом на 04 жовтня 2012 року за курсом НБУ становить 755 314 грн 84 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» 755 314,84 грн 84 коп. та 3 326,30 грн судового збору.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 755 314,84 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - 2-кімнатну квартиру загальною площею 50,80 кв. м, житловою площею 31,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладення договору купівлі-продажу з особою-покупцем за ціною, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності.

У вимогах позивача щодо виселення з квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 травня 2013 року доповнено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2012 року.

Звернуто стягнення на квартиру загальною площею 50,80 кв. м, житловою площею 31,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАА0GK від 07.07.2008) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року, справи передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 07 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № HAA0GK, за яким ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 59 241,83 доларів США зі сплатою за користування кредитом 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 липня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем 07 липня 2008 року укладено договір іпотеки № HAA0GK, за яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 50,80 кв. м, житловою площею 31,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки становить 372 687 грн 70 коп.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 04 жовтня 2012 року у сумі 755 314 грн 84 коп., яка складається з: 48 153,80 дол. США заборгованості за кредитом, 19 070,44 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 5 035,82 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 17 707,34 дол. США - пеня, 31,27 дол. США - штраф (фіксована частина), 4 498,37 дол. США - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, кредитні кошти не повертає, плату за їх користування не здійснює, має заборгованість, яка станом на 04 жовтня 2012 року становить 755 314 грн 84 коп., що вдвічі більше вартості предмета іпотеки, визначеної сторонами при укладенні договору 07 липня 2008 року.

У задоволенні вимог про виселення суди відмовили як заявлених передчасно, оскільки на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» і на час ухвалення оскарженого рішення відповідач була законним власником квартири, з якої позивач бажав її виселити, цього права вона у передбаченому законом порядку ще не була позбавлена і передбачений законом порядок та підстави виселення особи з жилого приміщення без надання іншого позивачем не було дотримано.

На день укладення кредитного договору та договору іпотеки місцем проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є місце проживання його батьків. Отже, даних про те, що рішенням суду зачіпається право власності неповнолітнього, матеріали справи не містять.

Позивач не вимагав виселення з квартири предмета іпотеки неповнолітнього ОСОБА_8 і судом це питання не вирішувалося.

Крім того, суд відмовив у задоволенні позову про виселення ОСОБА_6 - матері неповнолітнього ОСОБА_8

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15, від 04 листопада 2015 року у справах № № 6-1120цс15, 6-340цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15.

Таким чином, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, належним чином не перевірив дотримання місцевим судом вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положення п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2013 року, у справі № 2029/2-884/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено частково.

Звернуто стягнення за іпотечним договором від 07 липня 2008 року на задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 59085,95 доларів США на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 50,8 кв. м, жилою площею 31 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 липня 2008 року. Визначено спосіб звернення стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки - двокімнатної квартири загальною площею 50,8 кв. м, жилою площею 31 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів, зазначивши, що початкова ціна предмета іпотеки становить 372687,70 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував та належним чином не перевірив тотожність позовів та наявність підстав для закриття провадження у справі та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Попович