У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.

МостовоїГ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Авторесурс», про визнання договорів поруки припиненими за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «ВТБ Банк», поданою його представником ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки № 100.2.3.-04/97п-10-1 від 5 серпня 2010 року та договір поруки № 100.2.3-13/222п-11 від 26 грудня 2011 року, укладені між ним та ПАТ «ВТБ Банк».

Посилався на те, що 5 серпня 2010 року та 26 грудня 2011 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Торговий Дім-Ніко», правонаступником якого є ТОВ «ТД «Авторесурс», укладені кредитні договори, відповідно до умов яких товариство отримало кредитні кошти в сумі 67 268 796,36 грн та 8 375 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання ТОВ «ТД «Авторесурс» своїх зобов'язань за кредитними договорами 5 серпня 2010 року та 26 грудня 2011 року між ним та банком укладені договори поруки.

Позивач зазначає, що банк без отримання його згоди як поручителя уклав з боржником договори про внесення змін до кредитних договорі, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності. З огляду на зазначене, просив про задоволення позову.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, позов задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки № 100.2.3-04/97п-10-1 від 5 серпня 2010 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ Банк», з 9 грудня 2011 року.

Визнано припиненою поруку за договором поруки № 100.2.3-13/222п-11 від 26 грудня 2011 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ Банк», з 28 червня 2011 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 5 серпня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Торговий Дім-Ніко», правонаступником якого є ТОВ «ТД «Авторесурс», укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 67 268 796,36 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ТОВ «ТД «Авторесурс» зобов'язань за цим кредитним договором.

26 грудня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Торговий Дім-Ніко», правонаступником якого є ТОВ «ТД «Авторесурс», укладений кредитний договір, за умовами якого товариство отримало кредит в сумі 8 375 000 доларів США.

Того ж дня між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ БАНК» укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ТОВ «ТД «Авторесурс» зобов'язань за цим кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1 кожного з вказаних договорів поруки поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань, що виникли на підставі кредитних договорів або можуть виникнути на підставі них у майбутньому.

Крім того, договорами поруки сторони визначили поняття кредитних договорів, яке вживається у відповідних договорах поруки.

Під поняттям кредитний договір у договорі поруки від 5 серпня 2010 року сторони визначили кредитний договір № 100.2.3-04/85-к-10 від 5 серпня 2010 року, укладений між банком та позичальником, та будь-які додаткові договори до нього ( в тому числі, що збільшують зобов'язання).

У договорі поруки від 26 грудня 2011 року сторони визначили, що під поняттям кредитний договір розуміють кредитний договір № 100.2.3-13/219-11 від 23 грудня 2011 року, укладений між банком та позичальником, та будь-які додаткові договори до нього (в тому числі, що збільшують боргові зобов'язання).

Судами також встановлено, що 9 грудня 2011 року, 9 липня 2012 року та 28 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ «БАНК» і ТОВ «ТД «Авторесурс» укладено додаткові договори до кредитного договору № 100.2.3-04/85к-10 від 5 серпня 2010 року, якими передбачена сплата комісійної винагороди за внесення змін до кредитного договору та змінено умови сплати штрафних договірних санкцій за порушення зобов'язань за договором.

27 червня 2012 року та 28 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ТОВ «ТД «Авторесурс» укладено додаткові договори до кредитного договору № 100.2.3-13/219к-11 від 26 грудня 2011 року, якими передбачена сплата комісійної винагороди за внесення змін до кредитного договору у розмірі 5 000 грн і 531 350 грн відповідно.

28 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір № 2 про внесення змін до договору поруки від 5 серпня 2010 року, яким значення терміну «кредитний договір» викладено у іншій редакції. Визначено, що під кредитним договором, за виконання зобов'язань за яким поручився ОСОБА_3, сторони розуміють, в тому числі, кредитний договір № 100.2.3-04/85-к-10 від 5 серпня 2010 року, договір № 8 від 9 грудня 2011 року про внесення змін до кредитного договору, договір № 10 від 9 липня 2012 року про внесення змін до кредитного договору та договір № 11 від 28 грудня 2012 року про внесення змін до кредитного договору. Всі інші умови договору поруки від 5 серпня 2010 року, не змінені цим договором, залишаються чинними та є обов'язковими.

Також 28 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ «Банк» укладено договір № 1 про внесення змін до договору поруки від 26 грудня 2011 року, яким значення терміну «кредитний договір» викладено у іншій редакції. Визначено, що під кредитним договором, за виконання зобов'язань за яким поручився ОСОБА_5, сторони розуміють, в тому числі, кредитний договір № 100.2.3-13/219к-11 від 26 грудня 2011 року, договір № 1 від 27 червня 2012 року про внесення змін до кредитного договору та договір № 3 від 28 грудня 2012 року про внесення змін до кредитного договору. Всі інші умови договору поруки від 26 грудня 2011 року, не змінені цим договором, залишаються чинними та є обов'язковими.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Встановивши, що внаслідок укладення додаткових угод до кредитних договорів збільшився обсяг відповідальності поручителя і такі додаткові угоди укладені без його згоди, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам процесуального закону та зроблені при неповному з'ясуванні усіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки за двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Погоджуючись із рішенням, апеляційний суд не звернув уваги на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки п. 1 договору № 2 від 28 грудня 2012 року про внесення змін до договору поруки № 100.2.3-04/97п-10-1 від 5 серпня 2010 року та п. 1 договору № 1 від 28 грудня 2012 року про внесення змін до договору поруки № 100.2.3-13/222п-11 від 28 грудня 2012 року у сукупності зі змістом інших умов відповідних договорів поруки і кредитних договорів; не встановив, чи погодився ОСОБА_3 зі змінами, внесеними до кредитних договорів № 100.2.3-04/85к-10 та № 100.2.3-13/219к-11; не дав належної оцінки відповідним діям поручителя.

Вважаючи правильним висновок суду першої інстанції про збільшення обсягу відповідальності поручителя, апеляційний суд не перевірив, чи є запроваджена змінами до кредитних договорів комісійна винагорода борговою сумою, не встановив порядок та строки її сплати і дійшов передчасного висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Оскільки судом апеляційної інстанції недоліки, допущені судом першої інстанції, не усунуто, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що постановлена з неповним з'ясуванням обставин справи і з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, ухвала суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «ВТБ Банк», подану його представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук