Провадження № 22ц/790/4197/16 Головуючий 1-ї інст. Семіряд І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету радіоелектроніки на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського національного університету радіоелектроніки про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обовязків та відновлення попереднього становища працівника

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до Харківського національного університету радіоелектроніки про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обовязків та відновлення попереднього становища працівника.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі наказу ректора Харківського національного університету радіоелектроніки від 01 липня 2010 за № 385-К з нею було укладено контракт на новий строк з 02 вересня 2010 року до 01 вересня 2017 року, згідно умов якого, вона була прийнята на роботу до ХНУРЕ за посадою проректора з науково педагогічної роботи.

Наказом т.в.о. ректора Харківського національного університету радіоелектроніки «Про організацію перевірки» за № 1176-К від 14 грудня 2015 року, на підставі приписів Закону України « Про запобігання корупції », з метою запобігання та протидії корупції і перевірки стану фінансової діяльності в ХНУРЕ, вона з 15 грудня 2015 року, на час проведення перевірки, була відсторонена від виконання посадових обовязків проректора з науково педагогічної роботи.

Так як підстави для відсторонення її від виконання посадових обовязків проректора з науково педагогічної роботи, відсутні, дії т.в.о. ректора ХНУРЕ є упередженими та необ'єктивними, тому, що вказаний наказ не ґрунтується на вимогах законодавства, в розумінні ст. 46 КЗпП України, порушує її трудові права та інтереси і є незаконним, вона просить суд скасувати пункт 3 наказу т.в.о. ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_4 « Про організацію перевірки » № 1176-К від 14 грудня 2015 року в частині відсторонення її від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи Харківського національного університету радіоелектроніки, допустивши її до виконання посадових обовязків. Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано пункт 3 наказу тимчасово виконуючого обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_4 «Про організацію перевірки» № 1176-К від 14 грудня 2015 року в частині відсторонення від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_3, допустивши ОСОБА_3 до виконання посадових обовязків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Харківський національний університет радіоелектроніки просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 визнаючи протиправним та скасовуючи наказ № 1176-К від 14 грудня 2015 року в частині відсторонення від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що підстави для відсторонення позивача від виконання нею своїх посадових обовязків, які передбачені ст. 46 КЗпП України, були відсутні і що до позивача не можуть бути застосовані положення Закону України «Про запобігання корупції», оскільки вона не є субєктом, на якого поширюються вимоги вказаного закону.

Однак погодитися з таким висновком суду неможна.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі й матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі й дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників, порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладанні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обовязки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника.

З матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2010 року був укладений контракт з працівником закладу освіти між Харківським національним університетом радіоелектроніки та ОСОБА_3, відповідно до якого, остання була прийнята на роботу на посаду проректора з науково-педагогічної роботи.

Строк дії контракту встановлений сторонами до 01 вересня 2017 року.

Відповідно до посадової інструкції, затвердженої 27 червня 2012 року ректором ХНУРЕ, ОСОБА_3 здійснює свої права та виконує обовязки проректора з науково-педагогічної роботи Харківського національного університету радіоелектроніки та має право представляти університет з питань науково-методичного та організаційного забезпечення навчально-виховного процесу у державних та інших органах, встановлює звязки з навчальними закладами України та інших держав; видавати накази і розпорядження по університету з питань навчальної та науково-методичної роботи, які є обовязковими до виконання науково-педагогічними працівниками, навчально-допоміжним персоналом, студентами та іншими працівниками університету. Проректор з НПР несе особисту відповідальність за організацію і проведення навчальної та науково-методичної роботи в університеті стосовно дотримання вимог державних стандартів, чинного законодавства України з питань вищої освіти.

Згідно даних бухгалтерського обліку, позивач ОСОБА_3 мала право розпоряджатися рахунками та підписувати розрахункові документи у період з 18 вересня 2013 року по 24 грудня 2015 року.

З вказаного вбачається, що критерієм для відсторонення було виконання ОСОБА_3 організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських (лист Міністерства юстиції України № 1332-о-26-13/11 від 22 лютого 2013 року).

За змістом ст. 32 Закону України «Про вищу освіту», безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник ректор (президент), начальник, директор тощо. Керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень, крім іншого, вирішує питання діяльності вищого навчального закладу, затверджує його структуру і штатний розпис, видає накази і розпорядження, обовязкові для виконання всіма працівниками і структурними підрозділами вищого навчального закладу; приймає на роботу та звільняє з роботи працівників; визначає функціональні обовязки працівників. Керівник вищого навчального закладу відповідно до статуту може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам та керівникам структурних підрозділів.

Університет акредитований за статусом вищого навчального закладу 4 рівня і має право на провадження освітньої діяльності з метою підготовки фахівців відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня.

Так, наказом т.в.о. ректора національного університету радіоелектроніки ОСОБА_5 «Про організацію перевірки» № 1176-К від 14 грудня 2015 року з метою запобігання і протидії корупції та перевірки стану фінансової діяльності в Харківському національному університеті радіоелектроніки у відповідності до положень Закону України «Про запобігання корупції» була створена комісія у складі голови ОСОБА_5, її членів декана факультету КН ОСОБА_6, декана факультету КІУ ОСОБА_7, в.о. декана факультету ТКВТ ОСОБА_8, декана факультету АКТ ОСОБА_9, декана факультету РТ ОСОБА_10, в.о. декана факультету ЄТ ОСОБА_11, декана факультету НІГ ОСОБА_12, уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_13, ученого секретаря Магдаліни І.В., голови студентського сенату університету ОСОБА_14 Цій комісії було доручено до 15 квітня 2016 року забезпечити перевірку стану фінансової діяльності університету з господарської, наукової, навчальної діяльності та міжнародного співробітництва.

Крім того, цим же наказом позивача відсторонено від виконання посадових обовязків проректора з наукової роботи Харківського національного університету радіоелектроніки з 15 грудня 2015 року на час проведення перевірки.

Також, наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 19 на підставі пункту 6 Порядку утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в Міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року № 1001 було призначено проведення позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки (м. Харків, пр. Леніна, 14) за період діяльності з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року по напрямам: аудит відповідності та фінансовий аудит.

За результатами цього дослідження судом встановлено, що позивач систематично не виконувала покладені на неї обовязки, що призвело до безпідставного нарахування та виплати заробітних плат та нарахувань на заробітну плату, втому числі і позивачці. Перевіркою встановлена відсутність належного контролю ОСОБА_3 за збереженням та використанням майна Університету, що призвело до втрати майна навчального закладу (507 патентів на винаходи та вироби).

Судова колегія приходить до висновку, що не можна погодитись з рішенням районного суду стосовно того, що відсторонення ОСОБА_3 взагалі було здійснено на підставі КЗпП України.Суд першої інстанції для визначення закону, який підлягає застосуванню, використав лише термінологію оскаржуваного наказу, не встановивши всі обставини, які мають значення для справи та які правовідносини випливають з цього.

Ст 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відстороненням слід вважати тимчасове недопущення працівника до роботи з підстав, передбачених законодавством. У разі відсторонення від роботи трудові правовідносини тривають, хоча працівник тимчасово до роботи і не допускається.

Судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_3 не була відсторонена від роботи в розумінні ст. 46 КЗпП, як вбачається з матеріалів справи, оскільки з позивачем був укладений контракт, що є особливою формою трудового договору.

Обмеження, які були застосовані до проректора з науково-педагогічної роботи Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_3 стосувались тільки її обовязків, які передбачені в ст. 3 контракту від 02 вересня 2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, що за своєю суттю відповідає передбаченим заходам врегулювання конфлікту інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, відсторонення позивача було обґрунтовано необхідністю запобігання і протидії корупції в Харківському національному університеті радіоелектроніки.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні визначаються Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ст.2 цього Закону відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, є:

2) особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: а) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті; б) особи, які не є державними службовцями, посадовими особами місцевого самоврядування, але надають публічні послуги (аудитори, нотаріуси, оцінювачі, а також експерти, арбітражні керуючі, незалежні посередники, члени трудового арбітражу, третейські судді під час виконання ними цих функцій, інші особи, визначені законом); в) представники громадських обєднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, які входять до складу конкурсних комісій, утворених відповідно до Закону України «Про державну службу»;

3) особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків, або спеціально уповноважені на виконання таких обовязків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п.7) ч.1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 1993 року № 646 «Про вдосконалення мережі вищих навчальних закладів» за пропозицією Міністерства освіти було прийнято рішення про створення Харківського державного технічного університету радіоелектроніки на базі Харківського інституту радіоелектроніки.

Указом Президента України від 07 серпня 2001 року №591/2001 Харківський державний технічний університет радіоелектроніки був перейменований на Харківський національний університет радіоелектроніки.

З урахуванням викладеного, Харківський національний університет радіоелектроніки є юридичною особою публічного права, а відтак посадові особи цього закладу є субєктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

З пояснень представника відповідача вбачається, що прийняття оскаржуваного наказу було зумовлено надходженням інформації про наявність у позивача конфлікту інтересів, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття ним рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання покладених на нього обовязків. За змістом правовідносин між сторонами фактично відбулось усунення позивача лише від виконання нею обовязків (у вузькому сенсі), тобто прийняття організаційно-розпорядчих рішень, що і передбачено Законом України «Про запобігання корупції», як превентивний метод запобігання корупційним правопорушенням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно з ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Матеріали справи не містять дані, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді проректора з науково-педагогічної роботи, повідомляла про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника т.в.о. ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_5

Як встановлено в ч. 4 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобовязаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

Частиною 1 ст. 29 цього ж Закону передбачено, що зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом: 1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; 2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень; 3) обмеження доступу особи до певної інформації; 4) перегляду обсягу службових повноважень особи; 5) переведення особи на іншу посаду; 6) звільнення особи.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про запобігання корупції» усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації. Усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, а також залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації здійснюється за рішенням керівника органу або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа.

Отже, т.в.о. ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_5 при надходженні інформації про наявність у підлеглої йому посадової особи конфлікту інтересів, зобовязаний вжити у відношенні цієї особи передбачені Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

В той же час, відповідно до ч.5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобовязана звернутися за розясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Таким чином, Законом встановлена презумпція правомірності дій осіб щодо застосування заходів зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів по відношенню до підлеглої особи, а цій особі тим же Законом надані спеціальні права щодо спростування факту наявності конфлікту інтересів шляхом звернення за розясненням до територіального органу Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів не вбачається, що позивач звертався за розясненням до територіального органу Національного агентства з питань запобігання корупції.Також позивач не надав жодних доказів, які б спростовували факт наявності у неї потенційного або реального конфлікту інтересів. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції було досліджено аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, який був виданий вже після прийняття оскаржуваного наказу, яким були встановлені системні порушення вимог фінансової дисципліни під час виконання ОСОБА_3 організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Таким чином, інформація про наявність можливого конфлікту інтересів у позивача була не безпідставна.

Оскільки позовні вимоги щодо скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обовязків задоволенню не підлягають, то і не підлягають задоволенню вимоги щодо відновлення попереднього становища.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд повинен під час ухвалення рішення вирішити такі питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

В порушення цих норм, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивачем в судове засідання не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог і тому, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції за позовом ОСОБА_3 до Харківського національного університету радіоелектроніки про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від виконавчих посадових обовязків та відновлення попереднього становища підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 11, 58, 59, 60, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Харківського національного університету радіоелектроніки задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Харківського національного університету радіоелектроніки про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обовязків та відновлення попереднього становища працівника відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: