У Х В А Л А

15 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Орган з сертифікації «ПромСтандарт» про перегляд рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Орган з сертифікації «ПромСтандарт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орган з сертифікації «ПромСтандарт» до ОСОБА_4, третя особа -

ОСОБА_6, про відшкодування майнової шкоди,

встановила:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Орган з сертифікації «ПромСтандарт» (далі - ТОВ «ОС «ПромСтандарт») на користь ОСОБА_4 96 838 грн. 82 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з урахуванням індексів інфляції, 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 8 675 грн. 20 коп. витрат на проведення судових експертиз. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «ОС «ПромСтандарт» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу ТОВ «ОС «ПромСтандарт» відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ТОВ «ОС «ПромСтандарт» просить скасувати судові рішення у справі з її направленням на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 116, 117 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Постановляючи ухвалу від 17 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що відповідач при звільненні позивача не здійснив виплату всіх належних йому сум, а тому відповідно до вимог статті 117 КЗпП України за період затримки розрахунку при звільненні на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата; касаційний суд також погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для стягнення на користь товариства завданої працівником майнової шкоди.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 8 червня 2016 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначенні статтею 116 цього Кодексу.

- від 15 червня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, керувався тим, що суд належним чином не перевірив доводів позивача, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення сопору, належним чином не встановив, зазначаючи про відсутність заборгованості по заробітній платі та виплату позивачці всієї суми середнього заробітку за час затримки розрахунку попередніми судовими рішеннями, взагалі не з`ясував за який період було нараховано та виплачено середній заробіток, не дослідив ухвали господарського суду Черкаської області від 22 червня 2015 року, якою визнано право позивачки на грошові кошти в розмірі 7 212 грн 62 коп., з яких 3 760 грн 36 коп. відносяться до структури заробітної плати, унаслідок чого взагалі не визначився з розміром наявної заборгованості по заробітній платі та відповідно періодами за який час має нараховуватися середній заробіток за час затримки розрахунку.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 25 травня 2015 року суд виходив із того, що за змістом пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 28 серпня 2014 року № 2644/05-4 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 2 липня 2014 року для ОКП «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів. Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Орган з сертифікації «ПромСтандарт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орган з сертифікації «ПромСтандарт» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування майнової шкоди за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Орган з сертифікації «ПромСтандарт» про перегляд рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко