Справа № 357/841/16-ц Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4409/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 19.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Голуб С.А., Лівінського С.В.,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», треті особи: приватне підприємство «Білмед», товариство з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна», треті особи: ПП «Білмед»; ТОВ «Автосоюз» про визнання недійсним договору фінансового лізингу.

В обґрунтування позову вказувала, що 08.08.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Автосоюз» було укладено договір про фінансовий лізинг № 00008114, об'єктом якого був транспортний засіб VW Tiguan, 2013 року випуску вартістю 40 200 доларів США, що становило еквівалент 326 665,20 грн.

02.12.2013 року між ОСОБА_5, ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Автосоюз» було укладено угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг, відповідно до умов якої сторони домовились замінити ТОВ «Автосоюз» на нового лізингоодержувача - ОСОБА_5

Посилалась на невідповідність договору про фінансовий лізинг від 08.08.2013 року вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умовами договору встановлено порядок визначення змінної процентної ставки, що є нечесним та вводить позивача в оману стосовно розміру процентної ставки та позбавляє можливості провести перевірку правильності та достовірності нарахування лізингових платежів, а також відсутність інформації про обмінний курс безготівкових операцій КБ ПАТ «КІБ Креді Агріколь».

Просила визнати недійсним договір про фінансовий лізинг № 00008114 від 08.08.2013 року, в редакції угоди про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг від 02.12.2013 року, що укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Порше Лізинг Україна», вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 08.08.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та ТОВ «Автосоюз» (лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00008114, об'єктом якого був транспортний засіб VW Tiguan, 2013 року випуску вартістю 40 200 доларів США, що становило еквівалент 326665,20 грн. (а.с. 7).

За умовами вказаного договору процентна ставка змінна, відповідно до пункту 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, який є додатком до договору разом з графіком покриття витрат та виплат лізингових платежів (план відшкодування), які були погоджені ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Автосоюз» (а.с. 8-21).

02.12.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Автосоюз» та ОСОБА_5, поручителем якої є ПП «Білмед», було укладено угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг, відповідно до умов якої ОСОБА_5 стала новим лізингоодержувачем за договором від 08.08.2013 року № 00008114 (а.с. 22-25).

Крім того, 02.12.2013 року ТОВ «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_5 та ПП «Білмед» було затверджено графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план), відповідно до якого вартість об'єкту лізингу становила 40 200 дол. США, а загальна сума лізингових платежів 55 778,20 дол. США (а.с. 26-29).

Як вбачається із вищевказаного графіку платежів, сторони по справі узгодили між собою кількість лізингових платежів та їх розміри, які щомісячно складаються із сум відшкодування частини вартості об'єкта лізингу, а також процентів та комісії (а.с. 26-29).

На виконання умов вищевказаної угоди Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» 02.12.2013 року було передано ОСОБА_5 автомобіль VW Tiguan, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії акту прийому-передачі об'єкта лізингу.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання оспорюваного договору про фінінсовий лізинг від 08.08.2013 року недійсним.

При цьому суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що при укладенні кредитного договору з боку ТОВ «Порше Лізинг Україна» мало місце здійснення нечесної підприємницької практики.

Також, суд керувався тим, що позивачка не надала доказів на підтвердження несправедливості умов кредитного договору по відношенню до них та порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім іншого, суд першої інстанції вважав безпідставними доводи позивача з приводу необхідності нотаріального посвідчення оспорюваного договору, оскільки його було укладено між двома юридичними особами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 цього Кодексу зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Вiдповiдно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фiнансовий лiзинг" за договором фiнансового лiзингу (далi - договiр лiзингу) лiзингодавець зобов'язується набути у власнiсть рiч у продавця (постачальника) вiдповiдно до встановлених лiзингоодержувачем специфiкацiй та умов i передати її у користування лiзингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лiзинговi платежi).

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фiнансовий лiзинг" та ч. 2 ст. 806 ЦК України вiдносини, що виникають у зв'язку з договором фiнансового лiзингу, регулюються положеннями ЦК України про лiзинг, найм (оренду), купiвлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положення ст. 8 Закону України "Про фiнансовий лiзинг" регулюють порядок переходу права власностi на предмет лiзингу до лiзингоодержувача та порядок розрахунків у разі переходу права власності до лізигоодержувача. Так, ч. 2 даної норми встановлює, що якщо сторони договору лiзингу уклали договiр купiвлi-продажу предмета лiзингу, то право власностi на предмет лiзингу переходить до лiзингоодержувача в разi та з моменту сплати ним визначеної договором цiни, якщо договором не передбачене iнше.

Відповідно до п. 3.2 договору сторони погодили, що товариство придбаває обєкт лізингу, тобто отримує на нього право власності, та передає ТОВ «Автосоюз» цей обєкт на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного законодавства та умовами договору.

У відповідності до п. 3.4. лише після завершення строку лізингу за договором лізингоодержувач придбаває обєкт лізингу у товариства за купівельною ціною, що буде визначена товариством з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають виплаті за договором. За умови повної сплати ТОВ «Автосоюз» лізингових платежів та інших платежів за договором, товариство приймає рішення про визначення купівельної ціни у розмірі вартості обєкта лізингу, як це визначено у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а сплачені лізингоодержувачем авансовий платіж та платежі, що відшкодовують частину вартості обєкта лізингу, будуть зараховані у сплату купівельної ціни.

На відміну від купівлі - продажу, поставки, кредиту, до моменту повного виконання умов договору право власності на об»єкт лізингу належить лізингодавцю, а лізингоодержувач отримує об»єкт лізингу у користування, і лише у разі належного виконання договору набуває право власності на нього.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору сторони також визначили, що процентна ставка є змінною відповідно до п. 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (а.с .8-17).

Проценти, комісії, інші платежі мають сплачуватися відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/ Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) (а.с.18-21).

Договір містить умови, що усі платежі, що підлягають сплаті повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обміннимкурсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначеного договором, відповідно до п. 6.3 та 2) відповідно до п. 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

ТОВ «Автосоюз» своїм підписом у Договорі підтвердив, що він ознайомився та зрозумів всі умови договору про фінансовий лізинг, Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також погодився, що всі зазначені документи є невідємними частинами Договору та мають обовязкову силу по відношенню до нього, як лізингоодержувача.

Договір містить положення про розмір лізингових платежів та порядок розрахунків за Договором.

02.12.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Автосоюз» та ОСОБА_5, поручителем якої є ПП «Білмед», було укладено угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг, відповідно до умов якої ОСОБА_5 стала новим лізингоодержувачем за договором від 08.08.2013 року № 00008114 (а.с. 22-25).

Відповідно до абз. 1 п. 4 підписанням цієї угоди Новий Лізингоодержувач підтверджує, що він ознайомився з договором про фінансовий лізинг (в тому числі з усіма документами, які складають цей Договір або мають відношення до нього) і з'ясував усі питання, інформація щодо яких є необхідною для нього з метою прийняття рішення про укладення цієї Угоди.

Абз. 2 п. 4 Підписанням цієї угоди Новий Лізингоодержувач підтверджує, що він ознайомився з договором про фінансовий лізинг (в тому числі з усіма документами, які складають цей Договір або мають відношення до нього) та повідомив Новому Лізингоодержувачу усю відому Лізингоодержувачу інформацію, яка має відношення до укладення та виконання Договору про фінансовий лізинг.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" однією із істотних умов договору лізингу є окрім іншого, розмір лізингових платежів.

Згідно ч. 1ст. 632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін.

При укладанні Договору фінансового лізингу сторони погодили, що вартість обєкту лізину становить суму еквівалентну 40200 доларів США, лізинговий платіж становить еквівалент 802,53 доларів США; адміністративний платіж - еквівалент 0, 0 доларів США. Строк дії договору лізингу визначено сторонами 60 місяців.

Відповідно до Плану відшкодування, що є невідємною частиною Договору, вартість щомiсячного лiзингового платежу становить еквiвалент 802,53 доларiв США, він зазначений у договорі, та має бути сплачений лізингоотримувачем не пiзнiше 15 числа кожного мiсяця.

Kpiм того, вiдповiдно до п. 6.3. Сторони погодили, що лiзинговi платежi та iншi платежi, що пiдлягають сплатi за Договором на користь лізингодавця, вiдображають справедливу вартість обєкта лiзингу та забезпечують отримання лізингодавцем очiкуваної станом на дату виконання Договору суми на oснові дiючого курсу обмiну Євро/долара США, встановленого Нацiональним Банком України або українським комерцiйним банком (ПАТ "КІБ "Кредi Агрiколь Банк" або іншим банком) або на основі обмiнних кypciв, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клiєнтами банку (ПАТ "КІБ "Кредi Агрiколь Банк" або iншого банку) з купiвлi та продажу долара США до української гривнi (надалі - "обмінний курс"), як буде обрано за рiшенням Порше Лізинг Україна станом на дату, коли кожен платiж підлагяє виплаті. Лiзинговi платежi та iншi платежi розраховуються в Євро/доларах США на змiннiй основі та пiдлягають сплатi в українських гривнях за обмiнним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку.

Відповідно до положень ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Крім того, ст. 533 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквiвалент в iноземнiй валютi, сума, що пiдлягає сплатi у гривнях, визначається за офiцiйним курсом вiдповiдної валюти на день платежу, якщо iнший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак, положення чинного законодавства хоч i передбачають обов'язковість застосування валюти України при здiйсненнi розрахункiв, але не містять заборони визначення грошового еквiваленту зобов'язань в iноземнiй валютi.

Отже, коригування лiзингових платежiв, в основі якого лежить змiна курсової рiзницi (змiна курсу гривнi стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

У п. 6.4 Договору сторони погодили лiзинговi платежi з урахуванням вiдсоткової ставки за використання обсягу фінансування, встановленого у Планi вiдшкодування.

Сторони погодили, що за використання обсягу фiнансування застосовуватиметься змiнна процента ставка вiдповiдно до п. 6.4.2. Договору.

Так, п. 6.4.2. Договору визначено, що у разi застосування змiнної процентної ставки застосовуватимуться наступнi правила. План вiдшкодування розраховується на основі змiнної процентної ставки у розмiрi трьохмiсячної ставки LIBOR. Тому, якщо трьохмiсячна ставка LIBOR змiниться у порiвняннi з останнім коригуванням процентної ставки або, вiдповiдно, датою доставки обєкта лiзингу бiльше, нiж на 0,25 процентних пунктiв, робиться аналогiчне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вapтocтi такого збiльшення до абсолютного розмiру проценту) на дату виставлення рахунку, пiсля вiдповiдного календарного кварталу.

Розмiр процентiв, що пiдлягають сплатi кожного мiсяця, розраховано та встановлено у Планi вiдшкодування.

Отже, в положеннях Договору, зазначено та погоджено Сторонами тип процентної ставки, що застосовується при розрахунку лiзингових платежiв.

Ставка LIВOR є загальновідомою, публікується у загальнодоступних джерелах інформації і розраховується на офiцiйному piвні з 1 сiчня 1986 року Британською Банкiвською Асоцiацiєю (British Bankers Association (ВВА) i є найбiльш поширеним інексним показником короткострокових відсоткових ставок у всьому світі і слугує iндикатором довiри банкiв до того чи iншого виду валюти, а також економiчної ситуації у світі.

Чинним законодавством України не заборонено використовувати ставку LIBOR, а тому, посилання позивача щодо зміни процентної ставки протягом строку дії Договору є необґрунтованими.

Під час вирішення спору судом не встановлено порушення положень ст.ст. 18,19,21 Закону України "Про захист прав споживачів", у яких передбачено можливість визнання договору недійсним з підстав укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Як зазначалося, зі змісту норми ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-40 цс13.

Поняття нечесна підприємницька практика у розумінні положень вказаного Закону означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

Згідно ч. 4 ст. 19 цього Закону агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбаної продукції

ОСОБА_5 не надано доказів, які б доводили застосування до неї нечесної підприємницької діяльності або, що ця діяльність була агресивною, також не доведено суду, що виконавець послуг ввів її в оману, надав нечітку, незрозумілу або двозначну інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору.

Не доведено також порушення товариством принципу добросовісності та справедливості, оскільки сторони погодили у договорі розмір ціни (плати, винагороди) і спосіб її визначення, розміру лізингових платежів, порядку розрахунків, грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті тощо.

Лізингоодержувачем, також, не доведено наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, так як сторони у Договорі досягли згоди по всім істотним умовам і уклали цей договір, виявивши тим самим свою волю виникнення прав та обов'язків.

Договором додержано вимоги ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" і п. 3. ч.1 ст. 11 цього Закону та передбачено у п. 12.12 договору право лізингоодержувача протягом 90 календарних днів з першочергої погодженої дати, та за умови, що така затримка не спричинена невиконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань розірвати контракт на 10-й робочий день надісланням на адресу лізингодавця лізингоодержувачем письмового повідомлення про розірвання договору. Повернення платежів здійснюється у відповідності до п. 6.10. та інших положень договору.

Таким чином договором передбачена можливість його розірвання в односторонньому порядку лізингоодержувачем за умови прострочення передачі об'єкта лізингу, що відповідає ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг".

За таких обставин, колегія суддів важає висновки суду першої інстанції цілком правильними.

Крім того, як вбачається з позовних вимог, позивачка просила визнати недійсним договір про фінансовий лізинг № 00008114 від 08.08.2013 року, в редакції угоди про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг від 02.12.2013 року, що укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Як було встановлено під час розгляду справи апеляційним судом Угода про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг від 02.12.2013 року не є новою редакцією договору про фінансовий лізинг № 00008114 від 08.08.2013 року, а є окремим договором, який підлягає оскарженню окремо, а отже, позивачем невірно було обрано спосіб захисту порушених, на його думку, інтересів.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції зауважив, що свою помилку позивач зрозумів і тому на даний час в суді першої інстанції розглядається спір, саме, про визнання недійсною Угоди про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг від 02.12.2013 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин (в межах заявлених позовних вимог) і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення законним та обґрунтованим і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.А. Голуб

С.В. Лівінський