Справа № 442/2649/13 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/783/6355/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй з дітьми користуватися ? частиною квартири № 1 у корпусі № 5 будинку № 108 по вулиці Самбірській у місті Дрогобичі Львівської області, право власності на яку визнано за нею в судовому порядку, в порядку поділу спільного майна подружжя після розлучення.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2013 року частково задоволено позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Вселено ОСОБА_3, неповнолітню ОСОБА_4, малолітнього ОСОБА_5 в квартиру № 1 в корпусі № 5 будинку №108 на вул.Самбірська в м.Дрогобичі Львівської області.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3, неповнолітній ОСОБА_4 та малолітньому ОСОБА_5 перешкод в користуванні квартирою №1 в корпусі №5 будинку №108 на вул.Самбірська в м.Дрогобичі Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 5000 гривень моральної шкоди кожному.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та безпідставним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції порушив норми цивільно-процесуального права, так як не повідомив належним чином відповідача про місце, дату та час розгляду справи, не зясував у встановленому законом порядку його фактичного місця проживання, внаслідок чого він був позбавлений права на захист його законних прав та інтересів. Переконує суд в тому, що він жодним чином не чинив перешкод позивачу в користуванні житловим приміщенням, а обставини, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, є необгрутованими та не підтверджені належними доказами, оскільки позивач навіть не намагалась потрапити у спірне житло, так як весь час проживала у Польщі, замків на вхідних дверях він не змінював.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про, що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегія суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що відповідач не впускає позивача та їх спільних дітей до квартири, поміняв замок від вхідних дверей, чим чинить останнім перешкоди в користуванні спірною квартирою і такими його діями їм заподіяно моральну шкоду.

Колегія суддів з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2013 року в частині вселення ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартиру №1 в корпусі №5 будинку №108 на вул.Самбірська в м.Дрогобичі Львівської області та зобов"язанні ОСОБА_2 не чинити останнім перешкоди в користуванні згаданою квартирою погоджується, та не погоджується з рішенням в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 5000 гривень моральної шкоди кожному.

Судом встановлено, що з 09 лютого 1996 року до 22 серпня 2009 року ОСОБА_3Й та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дрогобицького районного суду Львівської області від 09 листопада 2011 року за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину квартири № 1 у корпусі № 5 будинку № 108 по вулиці Самбірській у місті Дрогобичі Львівської області.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтями 356, 358 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала, що відповідач чинить їй з дітьми перешкоди у користуванні ? частиною квартири, що належить їй на праві власності й є їх єдиним житлом, а саме у липні 2010 року вигнав з квартири, поміняв замки від вхідних дверей й погрожував фізичною розправою у разі повернення до квартири.

За таких обставин, єдиним правильним способом захисту прав позивача - ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_5 є їх вселення в спірну квартиру та зобов"язання відповідача не чинити їм перешкод у користуванні такою квартирою, в зв"язку з чим колегія суддів вважає, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2013 року в частині вселення ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартиру №1 в корпусі №5 будинку №108 на вул. Самбірська в м.Дрогобичі Львівської області та зобов"язанні ОСОБА_2 не чинити останнім перешкоди в користуванні згаданою квартирою є законним, обгрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, до висновку якого суд першої інстанції прийшов повно і всебічно дослідивши і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Слід звернути увагу, що скориставшись своїм правом, позивач просила вселити її та двох неповнолітніх дітей у спірну квартиру, зобовязати відповідача не чинити їм перешкоди у користуванні даною квартирою та стягнути з нього в її користь та в користь кожного з дітей по 20000 грн. моральної шкоди.

Однак, пізніше, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила лише вселити її та двох неповнолітніх дітей у квартиру №1 в будинку №108/5 на вул. Самбірська в м. Дрогобичі Львівської області та зобовязати відповідача не чинити їм перешкоди у користуванні даною квартирою (а.с.60).

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Проте, у порушення вимог наведеної норми права районний суд ухвалив рішення і про стягнення з відповідача моральної(немайнової) шкоди, вийшовши за межі позовних вимог, в зв"язку з чим рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 моральної шкоди кожному підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304 п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 5000 грн. моральної шкоди скасувати.

В решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_6