Справа № 204/866/16-ц
Провадження № 2/204/825/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу позики, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просив суд стягнути з останнього суму позики у розмірі 130 000,00 грн., 3% річних за прострочення повернення грошових коштів у розмірі 184,10 грн., проценти за користування позикою у розмірі 1 350,13 грн., а також судовий збір у розмірі 1 315,34 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 30 грудня 2014 року ОСОБА_3 взяв у нього - ОСОБА_2 в борг 130 000,00 грн., про що відповідачем власноручно була написана розписка, в присутності трьох свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджує передання грошей гр. ОСОБА_3 та свідчить про добровільне написання розписки без примусу та обтяження. Строк повернення позики встановлений: до 31.12.2015 року у розмірі 70 000, 00 грн.; до 30.06.2016 року у розмірі 30 000,00 грн.; до 30.09.2016 року у розмірі 30 000,00 грн. Станом па теперішній час. Відповідач ігнорує законні вимоги і суму боргу, яку повинен був повернути до 31.12.2015 року у розмірі 70 000,00 грн. не повернув, чим порушив умови договору та не виконав своїх зобов'язань по ньому. Оскільки відповідач, станом на 01.02.2016 року не виконав зобов'язання щодо повернення позики, позивач вважає за необхідне стягнути з нього суму боргу в національній валюті з урахуванням 3% річних, суму визначити відповідно до розрахунку: період прострочення з 01.01.2016 року по 01.02.2016 рік, 3% : (70000х3: 365х100) х 32 = 184,10 грн. Також, відповідно до ст.1048 ЦК України, з відповідача слід стягнути проценти відповідно до облікової ставки НБУ, а саме: за період з 01.01.2016 року по 01.02.2016 року (індекс інфляції-22%), розрахунок (70000х22,00):(365х100)х32=1 350,13 грн. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судовому засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30 грудня 2014 року ОСОБА_2 надав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 130 000,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою від 30 грудня 2014 року (а.с. 9).

Згідно вказаної розписки відповідач зобовязався повернути вищевказану суму частинами, а саме: до 31 грудня 2015 року у розмірі 70 000, 00 грн.; до 30 червня 2016 року у розмірі 30 000,00 грн.; до 30 вересня 2016 року у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу порушив своє зобов'язання, частину суми позики у розмірі 70 000,00 грн. в зазначений термін - до 31 грудня 2015 року не повернув. Таким чином на теперішній час частина суми неповернутої позики становить -70 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, а також, що згідно вищевказаної розписки, встановлений обов'язок ОСОБА_3 повернути позику частинами (з розстроченням), а саме: до 31 грудня 2015 року у розмірі 70 000, 00 грн.; до 30 червня 2016 року у розмірі 30 000,00 грн.; до 30 вересня 2016 року у розмірі 30 000,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми позики у розмірі 1300 00,00 грн. підлягають задоволенню. Та з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 130 000,00 грн., оскільки Відповідачем порушені строку повернення чергової частини позики, що дає право Позивачу вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

У ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений зазначеним Кодексом, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Згідно з цією статтею ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у разі, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14).

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року у розмірі 1350,13 грн., згідно наданого позивачем розрахунку.

Згідно офіційних даних Національного банку України, розмір облікової ставки НБУ за розрахунковий період становить:

з 18.12.201522.0000%Постанова НБУ від 17.12.2015 р. №894
з 29.01.201622.0000%Постанова НБУ від 28.01.2016 р. №40

В судовому засіданні встановлено, що відповідач повинен був повернути частину позики у розмірі 70 000,00 грн. до 31 грудня 2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 04 лютого 2016 року, однак в позовних вимогах просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою за строк з 01.01.2016 року по 01.02.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, оскільки суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, розрахунок розміру процентів за користування позикою слід проводити в межах заявлених позовних вимог за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року, на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки договором позики не встановлений розмір процентів.

Отже з 01.01.2016 року по 01.02.2016 року облікова ставка НБУ складала 22,0%. Проценти за період з 01.01.2016 року по 01.02.2016 року склали: 70 000,00 грн. х 22,0% (облікова ставка) х 32 (кількість днів) : 365 (кількість днів у році) = 1 350,13 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути проценти за користування позикою у розмірі 1 350,13 грн. за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 156,00 грн., суд вважає, що є всі підстави для задоволення цих вимог, оскільки Відповідачем прострочено виконання грошового зобовязання, за що передбачена відповідальність на підставі ст. 625 ЦК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за період з 01.01.2016 року та до 01.02.2016 року 3% річних у розмірі 184,10 (70 000,00 х 3 х 32 : 365 : 100).

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача суми грошових коштів у загальному розмірі 131 534,23 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, Таким чином з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 315, 34 грн.

На підставі ст.ст. 525, 526, 610, 625, 1046-1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-51, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 49000, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_2) грошові кошти за договором позики у розмірі 130 000,00 грн. (сто тридцять тисяч гривень, 00 копійок), проценти за користування позикою у розмірі 1 350,13 грн. (одна тисяча триста пятдесят гривень, 13 копійок), три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 184,10 грн. (сто вісімдесят чотири гривні, 10 копійок), а всього разом на загальну суму 131 534,23 грн. (сто тридцять одна тисяча пятсот тридцять чотири гривні, 23 копійкис).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 49000, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1 315,34 грн. (одна тисяча триста п'ятнадцять гривень, 34 копійки).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез