АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 48 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2026 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору.

Позивач зобовязання за вказаним вище кредитним договором перед

______________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/30/16 Головуючий у І інстанції Чебан В.М.

Категорія 27 Доповідач Литвинюк І.М.

2

відповідачем виконав в повному обсязі, а саме, надав кредитні кошти у розмірі 48 000 доларів США. Неналежне виконання ОСОБА_4 умов указаного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 07 травня 2015 року становить 89 989,25 дол. США і складається з: 60 544,09 дол. США - заборгованість за кредитом, 8 045,70 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21 399,46 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 89 989,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 травня 2015 року становить 1 891 574,04 грн., за кредитним договором № CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» борг за договором кредиту в сумі 1 506 546 грн..

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. При укладенні Договору сторони досягли згоди щодо його умов, позичальник умов договору не виконав, а тому вважається розумною сума пені, яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору, а суд безпідставно зменшив її розмір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази про отримання нею готівкою через касу грошових коштів у сумі 67 150 доларів США. Нарахування заборгованості ОСОБА_4 по сплаті чергових страхових внесків у іноземній валюті не передбачено чинним законодавством. З п. 1.1 Договору не зрозуміло, яку з сум 48 000 чи 4 320 доларів США слід вважати кредитом, наданим під 1 відсоток на місяць. У справі відсутній графік погашення заборгованості за кредитом від 19 грудня 2006 року, без наявності якого неможливо з»ясувати розподіл 553,31 дол. США, який сплачується нею згідно п. 1.2. Договору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України суму пені слід зменшити з 21 399,46 дол. США до 3 048,18 дол. США за період з 07 травня 2014 року по 07 травня 2015 року, що згідно курсу НБУ складає 64 103,22 грн..

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої

3

інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 48 000,00 доларів США на наступні цілі: придбання житла, а також у розмірі 4320,00 дол.США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 0,04% щомісяця в період сплати.

Відповідно до п. 1.2. даного Договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість в наступному порядку: щомісяця в період з «01» по «05» число кожного календарного місяця надавати банку грошові кошти в сумі 553,31 дол. США.

Згідно з п. 5.3. кредитного договору всі зміни та доповнення до даного Договору оформляються додатковою угодою, що є невід»ємною частиною цього Договору.

Умовами Додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 18 вересня 2012 року та графіком погашення заборгованості, що додається до неї, встановлено, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди, зменшено на 18 256,64 дол.США. ОСОБА_1 надає кредитні кошти в розмірі 67 150,50 дол. США. Процентна ставка встановлена в розмірі 10,80% річних на суму залишку заборгованості, щомісячний платіж за домовленістю сторін становить 733,40 дол. США.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про відсутність в матеріалах справи доказів отримання нею грошових коштів у сумі 67 150 дол.США спростовуються Додатковою угодою від 18 вересня 2012 року до кредитного договору та Додатком до цієї угоди, які належним чином оформлені, один з оригіналів даної угоди та додатку отримані відповідачкою особисто. Кожна сторінка як додаткової угоди, так і графіку погашення заборгованості, підписана ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 16-18).

Крім того, з розрахунку заборгованості за договором від 19 грудня 2006 року станом на 07 травня 2015 року вбачається, що протягом певного строку після підписання зазначеної Додаткової угоди ОСОБА_4 виконувала свої кредитні зобов»язання. Так, останній платіж нею було здійснено в квітні 2014 року (т. 1 а.с. 4-7, т. 2 а.с. 52-61; 83-89).

Посилання апелянта на те, що нарахування заборгованості по сплаті чергових страхових внесків в іноземній валюті не передбачено чинним законодавством України, є безпідставними, оскільки як вбачається з наданих банком на підтвердження оплати страхових платежів на страхову компанію «ИНГОССТРАХ СК» меморіальних ордерів (т. 2 а.с. 92-97), позивач в період з

4

18 грудня 2007 року по 18 грудня 2014 року щорічно сплачував страховій компанії страхові премії за ОСОБА_4 у визначених вказаними договорами сумах у гривні, що еквівалентно на вказані дати за курсом НБУ, тобто кошти в доларах США конвертувалися в гривню, що відповідає умовам кредитного договору і свідчить про виконання банком вимог договору.

З даних меморіальних ордерів також вбачається, що призначенням платежу є страхова премія ОСОБА_4 за договором страхування майна за рахунок кредитної лінії №CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року.

Крім того, позичальником ОСОБА_4 не предявлено банку документів, що підтверджують сплату нею самостійно чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, як це передбачено умовами кредитного договору.

З матеріалів справи видно, що Додатковою угодою № 1 від 20 березня 2008 рокувикладено в новій редакції п. 1.1. кредитного договору №CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року, відповідно до якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на термін по 18 грудня 2026 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 52 320,00 дол.США: у розмірі 48 000,00 дол.США на наступні цілі: придбання житла, а також у розмірі на оплату страхових платежів у сумі 4320,00 дол.США, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,90% на місяці на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів. Періодом сплати вважати період з «01» по «05» число кожного місяця. Погашення заборгованості з цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 490,99 дол.США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також інші витрати банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3.

Як пояснив в судовому засіданні представник банку, при складанні тексту додаткової угоді №1 від 20 березня 2008 року допущено технічну описку і помилково вказано, що п.7.1. викладається в новій редакції. Однак п.7.1. в первісній редакції кредитного договору відсутній. Фактично змінено п. 1.1. кредитного договору, оскільки саме в цьому пункті викладені умови щодо суми кредиту, строку та умов його надання. Крім того, ОСОБА_6 після укладення додаткової угоди справно виконувала свої кредитні зобов'язання на протязі певного строку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про відсутність графіку погашення заборгованості по кредиту №CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року, у звязку з чим неможливо зясувати розподіл 553,31 дол.США, який сплачується нею згідно п. 1.2. Договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умови кредитування були зазначені в самому договорі від 19 грудня 2006 року, а графік не був обовязковою умовою

5

кредитного договору до прийняття Постанови правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Так, відповідно до п. 3.2. даної Постанови кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил.

В умовах кредитного договору (п. 1.2.) визначено щомісячний платіж, рівний по сумі, який надходить через рівні проміжки часу, що спростовує доводи апелянта про те, що в договорі не зазначено, в якій спосіб (ануїтетний чи на залишок) здійснюється погашення заборгованості.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Наведеними вище доказами, а також фактом сплати позичальником сум на виконання умов договору до квітня 2014 року, спростовуються зазначені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_4 щодо невідповідності розрахунку погашення заборгованості умовам договору.

За клопотанням ОСОБА_4 апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2015 року призначив судово-економічну експертизу.

Відповідно до висновку експертизи № 258 від 19 квітня 2016 року (а.с. 120-137), дослідженням поданих документів експертом встановлено, що розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року, а саме: відсотків, комісії, пені та штрафу, який наданийБанком, не відповідає умовам укладеної кредитної угоди та додаткам до неї.

Експертом визначено, що заборгованість за Кредитним договором №CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року, станом на 07 травня 2015 року становить 76 713,98 дол.США, з яких: 47 170,11 дол.США заборгованість за кредитом, 19 206,16 дол.США заборгованість за відсотками, 979,20 дол.США заборгованість по комісії, 9 358,51 дол.США заборгованість з пені.

Однак експерт по суті не проводила дослідження стану погашення боргу за спірним кредитним договором, не взяла до уваги надані їй для проведення дослідження меморіальні ордери, виписки по рахунках, які містять інформацію про видачу коштів та стан виконання зобов'язання, не здійснювала нарахування пені при допущенні позичальником прострочки, не здійснила нарахування підвищених відсотків при допущенні позичальником прострочки по своєчасній сплаті суми кредиту (п. 3.2 кредитного договору). При здійсненні розрахунку експертом не враховано умови чинної додаткової угоди від 18 вересня 2012 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що судовий експерт вийшов за межі своєї компетенції, а саме, вирішив питання права, оскільки у висновку

6

зазначив, що Банк всупереч вимогам Постанови НБУ №168 10.05.2007р. не надав йому графіку погашення платежів до кредитного договору від 19 грудня 2006 року та графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту. Також зазначив, що збільшення суми тіла кредиту за кредитним договором №CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року ОСОБА_4 не відповідає умовам додаткової угоди від 18 вересня 2012 року.

Таким чином, висновок експерта суперечить умовам укладеного між сторонами договору, іншим матеріалам справи та вимогам закону.

За змістом ч. 6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, також підлягає дослідженню і перевірці.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наведених підстав колегія суддів не бере до уваги висновок судово-економічної експертизи № 258 від 19 квітня 2016 року, як доказ підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, у справі встановлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору станом на 07 травня 2015 року за нею утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 68 589,79 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом 60 544,09 дол. США, заборгованості по процентам 8 045,70 дол.США.

Тому висновок суду першої інстанції про стягнення указаних сум заборгованості є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для спростування такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня

7

прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

За правилами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Згідно з п. 6 додаткової угоди від 18 вересня 2012 року до кредитного договору при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту, понад 1 460 днів щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1 461 дня порушення, вважається простроченою.

Тобто в разі порушення строків надання щомісячних платежів сума кредиту повинна бути повернута банку протягом 1 460 днів. Сторони встановили як строк повернення всього кредиту 18 грудня 2026 року, або в разі порушення строків погашення заборгованості - не пізніше 1 460 днів з дня, в якому відбулося таке порушення, так і строки виконання зобов'язань із щомісячними платежами - з «01» до «05» числа кожного місяця.

Позовна давність встановлена у 50 років, про що зазначено в абз. 5 п. 6 додаткової угоди № 1 від 18 вересня 2012 року.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання - з «01» до «05» числа кожного місяця, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № № 6-20цс14, 6-61цс14, 6-31цс15.

Відповідно до розрахунку заборгованості, за неналежне виконання зобов'язань за договором, банком була нарахована пеня, розмір якої станом на 07 травня 2015 року становить 21 399,46 дол. США.

За вимогами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті з урахуванням положень ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», стягнення може бути

8

проведено у іноземній валюті.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, проценти за користування кредитом також стягуються в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Водночас положення ч. 2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував та помилково стягнув пеню в іноземній валюті.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 19 грудня 2006 року по 07 травня 2015 року пеня за прострочення сплати кредиту та процентів складає 201 042,56 грн..

Саме указаний розмір пені підлягає стягненню з відповідачів у зв'язку з порушення умов виконання зобов'язання за кредитним договором.

Посилання апелянта ПАТ КБ «ПриватБанк» на неправильне застосування положення ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо підстав для зменшення розміру неустойки є безпідставними, оскільки суд першої інстанції зменшив розмір неустойки відповідно до заяви про застосування строку позовної давності.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на порушення норм матеріального права неправильно визначив розмір заборгованості з пені в іноземній валюті, безпідставно застосував позовну давність в один рік, а відповідно неправильно визначив і загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача.

За вимогами ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права щодо розрахунку пені дають суду апеляційної інстанції підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги та зміни рішення в частині обсягу задоволення позову.

На підставі викладеного, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_4 слід стягнути заборгованість за кредитним договором № CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року в сумі 68 589,79 дол. США та пеню в сумі 201 042,56 грн., визначивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 07 травня 2015 року в сумі 1 642 799,95 грн..

У зв'язку зі зміною рішення суду першої інстанції, відповідно до правил ч. 5 ст. 88 ЦПК України, підлягає зміні розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, частина задоволених позовних вимог банку складає 87 %, що від

9

суми сплаченого позивачем судового збору (3496,88 грн.) в суді першої інстанції становить 3179, 98 грн., а за подання апеляційної скарги (4019,44 грн.) 3496,88 грн., а всього з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути витрат по сплаті судового збору у розмірі 6675,86 грн..

Також з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено, слід стягнути 522,52 грн. витрат, понесених по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш ИЛ А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 жовтня 2015 року в частині стягнення пені та визначення загальної суми заборгованості змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № CVSNGL00000001 від 19 грудня 2006 року в сумі 68 589,79 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 60 544,09 доларів США, заборгованості по процентам 8 045,70 доларів США, та пеню в сумі 201 042 гривень 56 копійок, визначивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 1 642 799 гривень 95 копійок.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 6 675 гривень 86 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 522 гривень 52 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно: