Ухвала іменем україни
23 березня 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 23 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 958, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 13 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних строком до 30 вересня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23 вересня 2008 року між банком, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були укладені договори поруки № 958 та № 958/1, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору, станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 34 944 грн 91 коп., з яких: основний борг за кредитом - 11 168 грн 02 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 10 891 грн 31 коп.; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 2 436 грн 40 коп.; пеня за прострочений основний борг за кредитом -4 116 грн 87 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 4 047 грн 20 коп.; суми інфляційних витрат від прострочених відсотків за кредитом - 2 285 грн 11 коп.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд солідарно стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 944 грн 91 коп.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області

від 17 вересня 2015 року, залишеним ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 958 у сумі 32 944 грн 91 коп., з яких: основний борг за кредитом - 11 168 грн 02 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 10 891 грн 31 коп.; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 2 436 грн 40 коп.; пеня за прострочений основний борг за кредитом - 2 116 грн 87 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 4 047 грн 20 коп., суми інфляційних витрат від прострочених відсотків за кредитом - 2 285 грн 11 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову, а також у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_7 витрати на проведення експертизи в розмірі 3 326 грн 40 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_9 заборгованості, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України»відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_9 як поручителя за кредитним зобов'язаннями ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором, виходив із того, що згідно з умовами договору вона несе солідарну відповідальність з боржником.

З такими висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки вони зроблені з порушенням закону та не відповідають матеріалам справи.

Судами встановлено, що 23 вересня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір № 958, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 13 000 грн зі сплатою 12,5 % річних строком до 30 вересня 2011 року (а. с. 6-9).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору, станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 34 944 грн 91 коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за основним договором 23 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 958/1 (а. с. 10, 11).

Згідно з умовами договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 958.

Відповідно до п. 4.1 договору порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 958 не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строком повного погашення кредиту є 30 вересня 2011 року.

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 30 вересня 2011 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-6цс14).

Ураховуючи те, що апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки ОСОБА_8 за кредитним зобов'язаннями ОСОБА_6 не перевірив, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що підлягала застосуванню, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_9 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана