Номер провадження: 22-ц/785/6469/16
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки та поруки, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_2, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13. 07. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13. 07. 2016 р. повернуто позивачу для подачі в належний суд позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки та поруки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, представник ОСОБА_2, ставить питання про скасування ухвали суду як незаконної та необгрунтованої та передачу питання щодо відкриття провадження у даній справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_5, представник ОСОБА_2, і ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Повертаючи зазначену позовну заяву ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 109, 110 ч. 5 ЦПК України, наявності в позові посилань на положення Закону України «Про захист прав споживачів» і того, що вищевказана справа не підсудна Суворовському районному суду м. Одеси, оскільки позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, а місцезнаходження ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»: м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, у зв'язку з чим належним судом, до якого має бути направлено позов є Приморський районний суд м. Одеси чи Печерський районний суду м. Києва.

Проте такий висновок суду є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 109 ч. ч. 1, 2 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування, а позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

За ст. 113 ч. 1 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 114 (Виключна підсудність) ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За роз'ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30. 03. 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» правила статті 114 ЦПК про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

За роз'ясненнями п. п. 40, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01. 03. 2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (частина перша статті 113 ЦПК). Суди мають виходити з того, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та пред'являються до кількох осіб (наприклад, позов до кількох відповідачів про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю чи майну позивача їх спільними діями; позов до засобів масової інформації та автора поширеного ними матеріалу про спростування недостовірної інформації). За змістом статті 109 і частини першої статті 113 ЦПК такий вибір підсудності поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність. Отже, правило частини першої статті 113 ЦПК не змінює правила виключної підсудності. У зв'язку із цим якщо до кількох відповідачів пред'явлено позови, пов'язані між собою, на один з яких поширюється виключна підсудність, то щодо вимог, пов'язаних між собою, діють правила статті 114 ЦПК. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже за наявності в позові вимог, що виникають з приводу нерухомого майна, визначальним для визначення підсудності справи є положення ч. 1 ст. 114 (Виключна підсудність) ЦПК України, за якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України якщо заява не підсудна суду, то вона повертається заявнику, а за положеннями ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Зі змісту зазначеного позову ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_5 видно, що в ньому чітко вказано, що цей позов подається за правилами виключної підсудності.

Судом встановлено, що наряду з іншими позовними вимогами у позові ОСОБА_2 ставиться питання про визнання недійсним договору іпотеки стосовно предмету іпотеки (нерухомого майна) - АДРЕСА_1, що знаходиться на території Суворовського району м. Одеси.

З урахуванням вищенаведених правових положень викладена у позові ОСОБА_2 вимога щодо визнання договору іпотеки недійсним свідчить про те, що ця позовна вимога виникає з приводу нерухомого майна - АДРЕСА_1 і тому позов ОСОБА_2 згідно з ч. 1 ст. 114 (Виключна підсудність) ЦПК України має бути пред'явлений за місцезнаходженням цього майна в Суворовський районний суд м. Одеси.

Таким чином, повертаючи позов ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 109, 110 ч. 5 ЦПК України заявнику для подання до належного суду суд першої інстанції прийняв необгрунтоване рішення і не врахував положення ст. 114 ч. 1 ЦПК України, з урахуванням яких вказаний позов ОСОБА_2 за наявних у справі матеріалів не міг бути повернутий заявнику Суворовським районним судом м. Одеси у зв'язку з порушенням заявником правил підсудності позову.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції порушив встановлений законом порядок розгляду питання стосовно повернення позовної заяви і відкриття провадження у справі.

Відповідно ж до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин вказана оскаржувана ухвала суду підлягає безумовному скасуванню з передачею питання стосовно відкриття провадження за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки та поруки на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307 ч. 2, ст. 312, ст. ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13. 07. 2016 р. і передати питання щодо відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки та поруки на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич