Справа № 477/2283/15-ц
Провадження № 2/477/92/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі Сірюк С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, треті особи: правління СВТ «Інгул», ОСОБА_5, про визнання недійсними розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 08 жовтня 2007 року в частині приватизації на імя ОСОБА_5 земельної ділянки № 17 в садово-виноградному товаристві «Інгул» в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та державного акту на приватизовану земельну ділянку № 17 в садово-виноградному товаристві «Інгул» в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, виданий на імя ОСОБА_5, на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 08 жовтня 2007 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, після уточнення, просила визнати недійсними розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області за №676-р від 08 жовтня 2007 року в частині приватизації на ім'я ОСОБА_5 земельної ділянки №17 в садово-виноградному товаристві (далі СВТ) Інгул в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та державний акт на приватизовану земельну ділянку №17 в СВТ Інгул в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, виданий на ім'я ОСОБА_5 ( т.1 а.с. 2-5, 9-13).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з березня 1987 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_9 без державної реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання ОСОБА_9 отримав у користування земельну ділянку № 24 в СВТ Інгул. В 1988-1989 роках за грошові кошти позивача та за кошти її дитини-інваліда ОСОБА_10, спадкове майно якої було реалізовано, на цій земельній ділянці було побудовано триповерховий садівничий будинок. В січні 2008 року правлінням садово-виноградного товариства «Інгул» ( надалі СВТ «Інгул») в межах Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області було прийнято незаконне рішення про виключення з членів СВТ ОСОБА_9 без його відома, заяви та згоди, яке 26 січня 2008 року було затверджено загальними зборами членів товариства.

Замість ОСОБА_9 в члени СВТ була незаконно прийнята його донька - ОСОБА_11, хоча згідно паспорту її прізвище ОСОБА_5

08 жовтня 2007 року Жовтнева районна державна адміністрація Миколаївської області своїм розпорядженням № 676-р дозволила приватизувати на імя ОСОБА_5 земельну ділянку в СВТ «Інгул», зазначивши наперед і номер переданої в майбутньому земельної ділянки ( тобто № 17, без назви вулиці) і прізвище нового власника ( тобто, ОСОБА_5, а не ОСОБА_9П.), яка не була ні членом СВТ, ні користувачем будь-якої земельної ділянки до січня 2008 року і вона не могла претендувати на членство в СВТ ні як спадкоємець майна, ні як член сімї, оскільки її батько ОСОБА_9 мав іншу сімю.

Посилається на невідповідність інформації, наявних в довідках, виданих посадовими особами СВТ, щодо часу вступу ОСОБА_11 (ОСОБА_5А.) в члени СВТ, а також невідповідність фактичного номеру земельної ділянки номеру, зазначеному в інших документах, зокрема, довідках та Державному акті.

Зазначивши, що земельна ділянка була виділена ОСОБА_9 під час їх фактичного сумісного проживання однією сімєю, та на цій земельній ділянці ними сумісно був побудований садовий будинок, посилається на те, що за наявності обставин, викладених у позові, вона не може розпорядитись спільним шлюбним майном, так як цьому перешкоджає вказана приватизація землі.

Також зазначає, що визнавши оскаржуваний правочин недійсним, вона матиме право можливість вчинити подальші дії для визнання права на садовий будинок та для приватизації земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того, зазначали, що строк позовної давності на звернення до суду не пропущений, оскільки з 2010 року позивач змушена захищати в судовому порядку свої права на спірну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні також зазначила про допущені порушення при розробці проектно-технічної документації, сумнів у справжності підписів голови СВТ «Інгул».

Представник відповідача - Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 8 жовтня 2007 року в частині приватизації на імя ОСОБА_5 земельної ділянки № 17 в садово-виноградному товаристві «Інгул» в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області було винесене з додержанням чинного на той час земельного законодавства. Зазначала, що ОСОБА_5 звернулась до них з заявою про приватизацію земельної ділянки, надала довідку СВТ «Інгул» про те, що вона є членом зазначеного садового товариства та має в користуванні земельну ділянку, а також надала документ, підтверджуючий зміну прізвища. Вважає позов необґрунтованим, зазначала, що спірне розпорядження винесене 8 жовтня 2007 року, а позивач звернулася до суду про визнання його недійсним тільки в вересні 2015 року, в зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні позову, оскільки пропущений строк позовної давності.

Представник третьої особи - правління СВТ «Інгул» в судовому засіданні пояснила, що працює на посаді бухгалтера в СВТ «Інгул» з 01.03.2008 року. За наявними в садовому товаристві документами їй відомо, що ОСОБА_11 в 2007 році написала заяву про прийняття її в члени СВТ з 2001 року. На той час в неї вже була книжка садовода та вона платила внески. Рішенням загальних зборів членів СВТ її було прийнято у члени СВТ «Інгул». Коли почались судові спори між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, на запити захисників вони надавали відповіді, що ОСОБА_5 в члени СВТ не приймалась, оскільки її знали як ОСОБА_11 та всі документи були на прізвище «Бахтій». ОСОБА_7 в 2010 році ОСОБА_5 надала правлінню документи про зміну прізвища та Державний акт на земельну ділянку. Однак і в подальшому вона продовжувала сплачувати членські внески на прізвище ОСОБА_11 і лише у 2014 році нею була написана заява про зміну прізвища з «Бахтій» на «Вовченко» і з цього ж року по документам в СВТ «Інгул» зявився садовод на прізвище ОСОБА_5 Припускає, що у 2008 році ОСОБА_5 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_11) була знову прийнята в члени СВТ «Інгул» з метою підтвердити факт того, що вона дійсно є членом садового товариства, у звязку з відсутністю документів, або неправильно написаною заявою. Підтвердила, що дійсно, в СВТ відсутня частина документів, і не лише стосовно ОСОБА_5, а і відносно інших садоводів. Зазначила, що в СВТ «Інгул» неодноразово відбувалась перенумерація земельних ділянок без законних на те підстав. А коли почалась приватизація земельних ділянок, стали виникати конфлікти через плутанину з номерами і в 2011 році було вирішено привести нумерацію відповідно до первинних документів. Можливо, в цей період і була видана довідка ОСОБА_5 (ОСОБА_11А.) на земельну ділянку № 17. Також зазначила, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, яка знаходиться за межами території СВТ «Інгул» і фактично не є членом СВТ «Інгул», однак вважається такою формально, для можливості вносити оплату за користування водою СВТ «Інгул».

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що в 1988 році її батько ОСОБА_9 отримав у користування земельну ділянку № 24 в СВТ Інгул. В 2001 році на підставі заяви він вийшов з членів СВТ «Інгул» на її користь і з цього часу вона стала членом даного СВТ і користувачем земельної ділянки. В подальшому номер ділянки неодноразово змінювався. Оскільки в правлінні товариства знали її як доньку ОСОБА_9, то садову книжку видали їй на дівоче прізвище ОСОБА_9. В подальшому вона приватизувала зазначену земельну ділянку на себе. Вважає, що порушень при розробці проектно-технічної документації на приватизацію земельної ділянки не було та розпорядження в частині приватизації на неї земельної ділянки та державний акт на приватизовану земельну ділянку, видані на законних підставах.

Представник третьої особи - ОСОБА_6 позов не визнав та суду пояснив, що відсутні підстави для визнання недійсними розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 8 жовтня 2007 року в частині приватизації на імя ОСОБА_5 земельної ділянки № 17 в СВТ «Інгул» та Державного акту на дану земельну ділянку, виданого на імя ОСОБА_5 Також просив відмовити в задоволенні позову, оскільки пропущений строк позовної давності.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що в період з 2007 по березень 2008 року, працювала начальником відділу земельних ресурсів в Жовтневому районі Миколаївської області. При приватизації земельної ділянки членом СВТ, зазвичай, особою надається викопіювання земельної ділянки та довідка садового товариства про те, що особа є членом СВТ та користується земельною ділянкою. Коли приймається заява, перевіряються документи, які посвідчують особу. Готується проектна документація, узгоджуються межі земельної ділянки. Якщо відсутні сусіди, то межі може узгодити голова СВТ, якщо нема заперечень, і він несе відповідальність за кадастрові дані, правове використання земельної ділянки та її місцезнаходження. Зазначила, що на документах є підписи її заступника. Також пояснила, що якщо під час виготовлення технічної документації виявляються певні невідповідності, то відповідна інформація надається до адміністрації і підлягає уточненню. В даному випадку питань стосовно площі земельної ділянки не було, а стосовно того, чи була ОСОБА_5 членом СВТ, була надана довідка.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 08 жовтня 2007 року вирішено передати у власність ОСОБА_5 земельну ділянку № 17 в СВТ «Інгул» розміром 0,04 га. та рекомендовано виготовити технічну документацію із землеустрою зі складання Державного акту на землю (т.1 а.с. 110).

Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 18 березня 2008 року на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 08 жовтня 2007 року, ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку № 17, розміром 0,04 га, в садово-виноградному товаристві «Інгул» в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (т.1 а.с. 43).

Відповідно до членської книжки садовода, виданої 08.07.2001 року, ОСОБА_11 є членом СВТ «Інгул» ( т.1 а.с. 216-218).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на «Вовченко» (т.1 а.с. 40).

Як зазначала в своїх поясненнях третя особа ОСОБА_5 та представник третьої особи СВТ «Інгул», ОСОБА_5 знали в СВТ «Інгул» як доньку ОСОБА_9 та у всіх документах товариства її прізвище зазначали як «Бахтій». Оскільки документи про прийняття її в члени СВТ не збереглись, під час оформлення нею приватизації земельної ділянки на зборах СВТ було прийняте фактично повторне рішення про прийняття її в члени СВТ на підставі її заяви.

Те, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_9, зазначала в судовому засіданні і позивач.

Пояснення ОСОБА_5 та представника СВТ «Інгул» в судовому засіданні підтверджуються наданими суду доказами, а саме: довідками, виданими керівництвом СВТ «Інгул», про те, що ОСОБА_9 був членом СВТ «Інгул» та користувався земельною ділянкою № 24, ОСОБА_11 є членом СВТ «Інгул» та користувалась земельною ділянкою № 17, довідками про те, що заяви про виключення ОСОБА_9 та прийняття ОСОБА_11А в члени СВТ «Інгул», а також про передачу земельної ділянки не збереглось, однак в протоколі зборів є рішення про передачу земельної ділянки від батька на імя доньки, факт зміни нумерації ділянок по вул. Садова та Виноградна мав місце, але не мав законного підґрунтя, у звязку з чим у 2008 році була проведена інвентаризація земельних ділянок і їх нумерація приведена у відповідність до документації, ОСОБА_9 приблизно у 1987-1988р.р. був прийнятий в члени СВТ «Інгул», однак протоколів зборів не збереглось, ОСОБА_5 в члени СВТ «Інгул» не приймалась, копією заяви ОСОБА_5 про прийняття в члени СВТ «Інгул» з 2000 року та копією протоколу № 1 загальних звітно-виборчих зборів членів кооперативу «Інгул» від 26.01.2008 року, відповідно до якого вирішено виключити ОСОБА_9 з членів СВТ та прийняти ОСОБА_11 в члени СВТ ( т1 а.с. 22-24, 32-34, 36-39, 219).

Аналізуючи довідки № 40 від 28.07.2007 року та № 50 від 29 вересня 2007 року, видані на імя ОСОБА_11, з урахуванням пояснень та досліджених документів щодо неналежного ведення діловодства в СВТ «Інгул», суд має обґрунтовані підстави вважати, що зазначаючи в довідці № 40 28.07.2007 року про те, що ОСОБА_11, є членом СВТ з 29 листопада 1987 року, була допущена технічна помилка, оскільки відповідно до довідки голови правління СВТ від 02.09.2007 року ОСОБА_9, тобто батько ОСОБА_11, відповідно до протоколу № 36 від 29 листопада 1987 року, був прийнятий в члени СВТ «Інгул» ( т.1 а.с. 33, 221), що також підтверджується копією книжки садовода, виданої на його імя 18 листопада 1988 року (т.1 а.с. 220). А дані довідки № 50 від 29 вересня 2007 року щодо того, що остання є членом СВТ «Інгул» з 18.06.2000 року, відповідає копії книжки садовода, виданої на імя ОСОБА_11 08.07.2001 року, та саме ця довідка надавалась ОСОБА_5 під час приватизації земельної ділянки (т.1 а.с. 33, 216-218).

Належних та допустимих доказів підробки зазначених довідок, про що зазначає позивач в позові, суду не надано. При цьому, відповідно досліджених довідок, виданих СВТ «Інгул», не збереглись не тільки документи про прийняття в члени СВТ ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9П.), а також не збереглись і документи щодо прийняття в члени СВТ ОСОБА_9, однак факт того, що останній був членом СВТ «Інгул», позивачем не оспорюється.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент звернення у 2007 році до Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області з заявою про приватизацію земельної ділянки ( т.1 а.с. 235), ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище «Бахтій») була членом СВТ «Інгул» та користувалась земельною ділянкою розміром 0,04га.

Що стосується нумерації земельної ділянки, то, як встановлено в судовому засіданні, нумерація земельних ділянок в СВТ неодноразово змінювалась, що підтверджується листами СВТ «Інгул», витягом з протоколу №2 від 12.04.2008 року загальних зборів садоводів СВТ «Інгул», копією рішення виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 160 від 24.11.2011року (т.1 а.с.31, 39, 84, 85).

Крім того, факт зміни нумерації земельних ділянок в СВТ «Інгул» та задвоєння кадастрового номеру встановлено під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання факту проживання однією сімєю з ОСОБА_9 та визнання права користування ? частиною земельної ділянки № 17 в СВТ «Інгул» в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та ? частиною садового будиночку, розташованому на цій земельній ділянці, а також за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виселення.

Так, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2012 року позов ОСОБА_1 про визнання факту проживання однією сімєю та визнання права користування ? частиною земельної ділянки та ? частини садового будинку в СВТ «Інгул» Жовтневого району Миколаївської області відмовлено, зустрічний позов задоволено та вирішено виселити ОСОБА_1 із садового будинку , розташованого на земельній ділянці № 17 в СВТ «Інгул» Жовтневого району Миколаївської області ( т. 1 а.с. 118-122).

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року, розяснено рішення суду від 03 вересня 2012 року та зазначено, що ОСОБА_1 підлягає виселенню із садового будинку, розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер :18:000:0222) площею 0,04 га, яка належить ОСОБА_5 згідно Державного акту від 18 березня 2008 року в СВТ «Інгул» на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка мала попередній номер 17, записаний в цьому Державному акті, а в даний час має адресу розташування в цьому товаристві вул. Виноградна, 9, з визначенням місце розташування зазначеної земельної ділянки з зазначенням адреси сусідніх земельних ділянок та прізвищ осіб, які цими сусідніми земельними ділянками володіють.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які, як на підставу позову, вона посилається в своїй позовній заяві, поданій до суду, а саме те, що ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11А.) на час приватизації земельної ділянки не була членом СВТ «Інгул», використала підроблені довідки та отримала у власність земельну ділянку, номер якої не відомо.

Під час розгляду справи представник позивача також зазначала про порушення процедури прийняття рішення та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_5 Жовтневою районною державною адміністрацією, однак зазначені обставини судом не оцінюються, оскільки підставою позову визначені інші обставини, оцінка яким надана вище. При цьому позивачем та його представником під час судового розгляду клопотання про зміну підстав позову, або уточнення позовної заяви не надавалось.

Також суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до ч. 2, ч.3 ст. 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або користувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на земельну ділянку. Захист цих прав може здійснюватися шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Між тим, матеріали справи не містять доказів про те, що на час прийняття оскаржуваного рішення та відповідно отримання ОСОБА_5 оспорюваного державного акту мало місце порушення закону, яке потягло порушення прав позивача, оскільки вона у встановленому законом порядку не набула право користування земельною ділянкою і це право за нею ніким не визнано.

Більш того, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2012 року, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні факту проживання однією сімєю з ОСОБА_9 та визнання права користування ? частиною земельної ділянки та ? частини садового будинку в СВТ «Інгул» Жовтневого району Миколаївської області.

Тому, у позивача не виникає права на земельну ділянку, відсутнє у позивача право і на садовий будинок, а відтак не можна вважати, що порушено права чи законні інтереси останньої, у звязку з чим у позивача відсутні підстави для звернення до суду з відповідними вимогами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 213- 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, треті особи: правління СВТ «Інгул», ОСОБА_5, про визнання недійсними розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 08 жовтня 2007 року в частині приватизації на імя ОСОБА_5 земельної ділянки № 17 в садово-виноградному товаристві «Інгул» в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та державного акту на приватизовану земельну ділянку № 17 в садово-виноградному товаристві «Інгул» в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, виданий на імя ОСОБА_5, на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 676-р від 08 жовтня 2007 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.А. Саукова