УхвалА

іменем україни

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2012 року, що набрало законної сили, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лазер Віжн» на її користь 9 397 грн 29 коп. заробітної плати та 6 004 грн 74 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. На підставі цього рішення за поданими нею виконавчими листами відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві були відкриті виконавчі провадження. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 8 липня 2013 року, що набрала законної сили, за її скаргою визнано протиправною бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду. Вважає, що оскільки внаслідок бездіяльності державних виконавців не було здійснено арешту й опису майна боржника, яке останнім було відчужено, виконати рішення суду стало неможливим, тому держава має відшкодувати матеріальну шкоду в сумі невиконаного рішення суду, а саме 15 402 грн 03 коп., а також завдану їй моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь завдану майнову шкоду у розмірі 15 402 грн 03 коп., а також моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з держави України на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн. шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують

Задовольняючи частково позов, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що преюдиційною ухвалою бездіяльність державних виконавців при виконанні рішення суду визнано протиправною, чим позивачці завдано моральної шкоди. При цьому, визначаючи розмір шкоди, суди вірно застосували роз'яснення, надані судам у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України та виходили із вимог розумності та справедливості.

Відмовляючи у стягненні майнової шкоди, розмір якої позивачка визначила в сумі невиконаного рішення суду, суди вірно виходили з того, що до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, як до юридичної особи (ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження») не переходить зобов'язання боржника, яким є - товариство з обмеженою відповідальністю «Лазер Віжн» - за виконавчим документом. Присуджені з відділу державної виконавчої служби на користь стягувача кошти мають компенсаційний характер. При цьому позивачка має довести сукупність таких складових для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, а саме неправомірні дії державних виконавців при виконанні виконавчих документів, завдання шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями державних виконавців й завданою шкодою.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта