Справа № 127/1923/16-ц
Провадження № 2/127/1945/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, який в процесі судового розгляду зменшила, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.10.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони у справі зареєстрували шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2013 року було розірвано.

Від даного шлюбу у сторін є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом із позивачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2015 року з відповідача стягуються на користь позивача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, позивач стверджує, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться її життям, здоровям, розвитком, навчанням.

Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачу на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку.

Зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просила надати дозвіл малолітній дитині на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі позивача без згоди та супроводу відповідача до Російської Федерації на літні періоди строком на три роки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 зменшені позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення зменшених позовних вимог, при винесенні рішення просила суд врахувати законні права та інтереси неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 06.10.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони у справі зареєстрували шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2013 року у цивільній справі №232/5263/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, було розірвано (а.с.10).

Від даного шлюбу у сторін є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ №072177, виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 04.04.2007 року (а.с.12), яка в даний час проживає разом із позивачем за адресою: вул. Москаленка, 67/96, м. Вінниця, що підтверджується довідкою ПП «Бокуд» вих.№115 від 15.01.2016 року (а.с.11).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2015 року у цивільній справі №127/13612/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з відповідача стягуються на користь позивача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток

Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться її життям, здоровям, розвитком, навчанням.

Вищезазначені пояснення позивача в судовому засіданні також знайшли своє відображення у характеристиці учениці ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до змісту якої мати дівчинки здійснює контроль за донькою на високому рівні, оскільки відвідує шкоду, цікавиться успіхами доньки. Натомість батько дитини за період навчання в школі жодного разу не поцікавився успіхами доньки та не відвідував батьківських зборів (а.с.8).

Більш того, позивач в судовому засіданні стверджувала, що відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку, зокрема до Російської Федерації, де проживають родичі та друзі позивача та є всі необхідні умови для комфортабельного відпочинку разом із дитиною, про що свідчать фотокартки, які містяться в матеріалах справи (а.с.43).

Разом з тим, в судовому засіданні відповідач стверджував, що будь-яких перешкод у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на оздоровлення дитини, розширення її кругозору, шляхом відвідування малолітньою донькою інших країн, він не вчиняє, оскільки в самостійному порядку надав згоду на тимчасові поїздки за кордон до Туреччини, Єгипту, Болгарії, Тунісу в період часу з 01.06.2016 року по 01.09.2016 року малолітньої доньки ОСОБА_5 у супроводі її матері ОСОБА_1, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровану в реєстрі за №1780 (а.с.33). Натомість, вважає, що наразі відсутні підстави для відвідування донькою Російської Федерації, з якою Україна перебуває у вкрай напружених стосунках, а відтак дана поїздка не гарантує безпечності перебування дитини у цій країні, а також повернення в Україну.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ч.1 ст.8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.1991 року, держави-учасниці зобовязуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, імя та сімейні звязки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Як вбачається зі змісту вищевказаних норм, важливим фактором в процесі виховання дитини, становлення її фізичного, духовного та морального розвитку, становлення духовного світу дитини, становлення останньої як особистості є спілкування з дитиною не лише батьків, а й інших близьких родичів. І лише той факт, що останні проживають за межами України та той факт, що батько дитини здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини, не піклуючись про її розвиток, створює перешкоди для цього, не надаючи дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі державного кордону України до Російської Федерації, не може позбавляти дитину наданих їй таких прав та гарантій.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої ОСОБА_5 виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси.

Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, та не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Частина 1 статті 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України).

Разом з тим, суд не може погодитись із вимогою позивача щодо надання дозволу малолітній дитині на тимчасові неодноразові виїзди за кордон до Російської Федерації у супроводі матері без згоди та супроводу батька у літні періоди строком на три роки, оскільки відповідач не є позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, сплачує аліменти на утримання доньки згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2015 року, чим здійснює часткове піклування та утримання дитини, а тому має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обовязків, зокрема щодо погодження конкретних держав та відповідного часового проміжку перебування у даних державах дитини. Окрім того, багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до Російської Федерації на період з 01.06.2016 року по 01.09.2016 року, задовольнивши позовні вимоги частково.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А тому, витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору у розмірі 551,20 грн., що підтверджуються квитанцією №27 від 03.02.2016 року (а.с.1), підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 275,60 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.141, 154, 155 СК України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до Російської Федерації на період з 01.06.2016 року по 01.09.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер відсутній, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер відсутній, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: