Справа № 203/5117/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 грудня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Карпенка С.Ф.

при секретарі Ркоян Ю.А.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа- Управління- служба у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, посилаючись на наступні обставини.

31.01.2004 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 43 від 31.01.2004 р. Шлюб між нами було розірвано 15.07.2011 року (рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.07.2011 року по справі №2-2539/2011р.). Від спільного подружнього життя має неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом зі мною за адресою: м. Дніпро, пр. Б.Хмельницького, 10а/27 (Центральний район м. Дніпро), що підтверджується довідкою від 26.02.2016 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Дитина знаходиться повністю на утриманні позивача.. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13.06.2013 року по справі №2/234/2, з Відповідача на мою користь були стягнуті аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.06.2013 року. Аліменти на утримання дитини Відповідач жодного разу не сплачував. Заборгованість по аліментах станом на 16.09.2016 року складає 26473,13 грн. Також, зазначила, що місце знаходження Віповідача невідоме. Будь-який зв'язок з ним відсутній. Водночас, син позивача часто хворіє простудними захворюваннями, перебуває під диспансерним наглядом з діагнозом «хронічний рецидивуючий бронхіт», для лікування та профілактики якого, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини у мякому кліматі з відвідуванням соляних кімнат та термальних джерел. У звязку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні, яке було призначено на 03.11.2016 рік, надала уточнену позовну заяву в якій просила надати дозвіл на тимчасовий дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди (дозволу) та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період тривання осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до 10 липня 2020 року.

Відповідач у судове засідання не зявсвя, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням у пресі. У звязку з чим суд ухвалив відповідно до ст.. 224 ЦПК України, ухвали розглянути справу у заочному порядку.

Представник третьої особи- управління-служба у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Суд, заслухав учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим та та ким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 ОСОБА_5 Європи «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановлений законом.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також встановлено, що шлюб між нами було розірвано 15.07.2011 року (рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.07.2011 року по справі №2-2539/2011р.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 (а.с. 11).

Але, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа №2/234/2703/2013 від 13.06.2013 року виданого на користь ОСОБА_6 відповідач з 2013 року не сплачує аліменти на користь позивача. Внаслідок чого левчука В.В. було оголошено у розшук, що підтверджується ухвалою Артеміського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року.

Крім того, з пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_3 часто хворіє простудними захворюваннями, перебуває під диспансерним наглядом з діагнозом «хронічний рецидивуючий бронхіт», для лікування та профілактики якого, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини у мякому кліматі з відвідуванням соляних кімнат та термальних джерел. Враховуючи вказані рекомендації, позивач має намір та можливість на зимових канікулах 2017 року вивезти дитину на лікування та відпочинок за кордон, а саме до м. Закопане, Республіка Польща, де мякий клімат, який рекомендований людям із захворюванням органів дихання, з відвідуванням соляних кімнат та термальних джерел, а також за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоровя, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обовязків. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Також, позивачка зазначило, що вона має намір кожні шкільні канікули відвозити свою дитину за кордон для відповідного лікування та відпочинку.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно з ч.7, ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, ОСОБА_5 про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків .

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду .

Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення .

Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання.

Судом приходить до висновку, що батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не недає жодної матеріальної допомоги та взагалі перебуває у розшуку.

У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також необхідно зазначити, що згідно із ОСОБА_5 про права дитини (ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_5 № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та ОСОБА_5 про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Позивачка постійно мешкає в м.Дніпропетровську з дитиною, має постійне місце роботи.

Зясовано, що позивачка забезпечує та гарантує належне проживання та утримання дитини, має благоустроєне житло.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини.

Будь-яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дитини сторін судом не встановлено.

Також, як вбачається з рекомендацій МОС в навчальних закладах будуть встановлені такі канікули у 2016-2017 навчальному році: осінні, зимові, весняні, літні.

У звязку з вищевикладеним суд приходить до висновку, задоволення позову посприяє реалізації інтересів дитини, а також про відсутність сприяння відповідача у вихованні ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 64, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.7, 141, 150, 155 СК України, ОСОБА_5 про права дитини, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 33, 64 ч.1Конституції України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа- Управління- служба у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька, задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди (дозволу) та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період тривання осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до 10 липня 2020 року.

Дозволити ОСОБА_1, без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасових виїздів або супроводів неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України на період тривання осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до 10 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Карпенко С.Ф.