Справа № 348/1584/15-ц
Провадження № 22-ц/779/264/2016
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Правекс-Банк» на рішення Надвірнянського районного суду від 23 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, ОСОБА_3 за кредитним договором № 1369-025/08Р від 15 травня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 15 травня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступник ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 12 340 доларів США, з кінцевим строком його повернення до 15 травня 2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 відсотків річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1369-025/08Р від 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що станом на 22 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 18 926,50 доларів США, з яких 10 429,00 доларів США заборгованість за кредитом, 8 497,50 доларів США заборгованість по відсотках та 416 934,04 грн. заборгованість по сплаті пені, з яких 200 203,81 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 216 730,22 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, в добровільному порядку відповідачі відмовляються погасити заборгованість, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення, ПАТ КБ «Правекс-Банк» посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що умовами договору передбачено кінцевий строк повернення кредиту 15 травня 2015 року, а тому звернувшись до суду за захистом свого порушеного права 10 серпня 2015 року, строк позовної давності пропущено не було.

Вважає, що строк позовної давності за зобов'язанням за кредитним договором закінчується 15 травня 2018 року.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки в договорі поруки № 1369-025/08Р від 15 травня 2008 року передбачено строк дії цього договору до 15 травня 2018 року.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» не з'явився, направив суду заяву, у якій просить справу розглянути у відсутності апелянта, апеляційну скаргу підтримують.

ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору від 15 травня 2008 року за № 1369-025/08Р, ОСОБА_2 отримав у АКБ «Правекс-Банк» (правонаступник ПАТ КБ «Правекс-Банк») кредит в розмірі 12 340 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних з визначеним строком користування кредитом до 15 травня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 травня 2008 року, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього.

Станом на 22 червня 2015 року позичальник має заборгованість по сплаті кредитних коштів в розмірі 18 926,50 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 10 429,00 доларів США, заборгованість за відсотками - 8 497,50 доларів США, та заборгованість по пені у розмірі 19 275,00 доларів США, що еквівалентно - 416 934,04 грн., з яких пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 9 255,84 доларів США, що еквівалентно - 200 203,81 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, що еквівалентно - 216 730,22 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діалогового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.п. 4.4, 4.5 укладеного між сторонами кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 147 доларів США щомісячно до «10» числа наступного місяця.

Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в п. 1.2 даного договору.

Пунктом п.9.1 кредитного договору було передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і передбачених даним договором неустойок, а також відшкодування збитків, заподіяних банкові внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості, що залишилася, за кредитом, сплатити належні відсотки і неустойки, а також відшкодувати заподіяні банку збитки, зокрема, у випадку порушення позичальником термінів платежів, установлених даним договором (п.п. 4.4., 4.5.).

Згідно п. 9.2 укладеного кредитного договору, шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. даного Договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника.

При настанні подій, зазначених у п.п. 9.1.1-9.2 даного договору, позичальник зобов'язався достроково погасити заборгованість за кредитом і відмотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Як встановлено умовами кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Встановлено, що ОСОБА_2 востаннє здійснив платіж за зобов'язанням у лютому 2010 року.

Також встановлено, що 15 лютого 2012 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТзОВ «Боргова агенція «Пристав» було укладено договір про надання послуг № 97-02/3-12Д, за умовами якого ТзОВ «Боргова агенція «Пристав» зобов'язалася на замовлення і в інтересах ПАТ КБ «Правекс-Банк», надати ПАТ КБ «Правекс-Банк» послуги з досудового стягнення та організації реструктуризації заборгованості та послуги з організації та ведення претензійно-позовної роботи по стягненню заборгованості.

У квітні 2012 року ТзОВ «Боргова агенція «Пристав», яке виступало повіреним ПАТ КБ «Правекс Банк» було надіслано повідомлення ОСОБА_2 про те, що заборгованість за кредитним договором № 1369-025/08Р від 15 травня 2008 року станом на 12 березня 2012 року становить 14 310 доларів США, яку слід добровільно повернути у повному обсязі протягом трьох робочих днів з моменту отримання цього повідомлення керуючись тим, що згідно умов кредитного договору та ст. 1050 ЦК України в разі виникнення заборгованості (прострочення обов'язкових платежів) кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми боргу.

Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором.

З вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами банк звернувся до суду у серпні 2015 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

У серпні 2015 році ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем були пропущені строки позовної давності, встановлені ст.ст. 257, 258 ЦК України, в стягненні спірної суми слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як встановлено п.4.1 договору поруки, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 15 травня 2018 року.

Разом з тим, у зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту, кредитор використав своє право та змінив строк виконання основного зобов'язання відповідно до умов кредитного договору.

Таким чином, суд встановивши, що банк звернувся до ОСОБА_3, як до поручителя з позовом після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, суд правильно застосував норму частини четвертої статті 559 ЦК України та дійшов до правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилося.

Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, оскільки банк змінив строк виконання основного зобов'язання і боржник зобов'язаний був повернути кредит достроково, проте, скористався своїм правом вимоги банк лише у серпні 2015 року шляхом звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя, тобто більше ніж через 3 роки з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, що свідчить про припинення поруки з урахуванням вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що строк дії поруки було визначено до 15 травня 2018 року, а тому вона не припинила свою дію.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що кредитний договір закінчив свою дію 15 травня 2015 року, а тому строк позовної давності банком не пропущено, оскільки враховуючи строк дії кредитного договору, вимоги його п.9.2., який носить імперативний, зобов'язальний характер для сторін, дату останнього внесення боржником грошових коштів на погашення кредитного договору, а саме в лютому 2010 року, а також фактичні обставини справи, висновок суду про те, що строк позовної давності в даному випадку закінчився є правильним.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 23 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин