Справа № 308/2163/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Кондора Р.Ю., Джуга С.Д.

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2, де зацікавленою особою є Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації про визнання недієздатною ОСОБА_1 та встановлення над нею опіки, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з заявою про визнання недієздатною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення над нею опіки.

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 страждає стійким психічним розладом, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує постійного як медичного лікування та нагляду, так і постійної сторонньої допомоги та контролю. Приймаючи до уваги те, що вона являється найближчим родичем ОСОБА_1, рідною сестрою, та зважуючи на психічний стан ОСОБА_1, і те що вона вже багато років страждає на хворобу Блейлера, заявниця вважала за необхідне визнати її сестру недієздатною та призначити ОСОБА_2 опікуна для того аби захистити її саму та оточуючих людей, її приватну власність, якою вона безрозсудливо розпоряджається, не розуміючи наслідків.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2015 року, заяву ОСОБА_2 задоволено в цілому.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права, адже суд припустився до неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції заявниця ОСОБА_2 заперечила вимоги апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Представник заявниці в особі адвоката Анісімова Ю.О. з доводами апеляційної скарги не погодився, подав заперечення, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зомбор Д.С., яка представляє інтереси Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, також заперечила щодо вимог апеляційної скарги, просила відхилити таку, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилась, та при цьому перебуває на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні. Виходячи зі змісту вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України з огляду на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу за її відсутності.

Подана адвокатом Ситар І.С., який діє від імені ОСОБА_6, заява про відкладення розгляду справи є безпідставною. Так-як, ОСОБА_6 не являється учасником судового розгляду, та і адвокат Ситар І.С. не укладав угоди з ОСОБА_7, що вказує на неправомірність подання такої заяви, і така не може нести процесуальні наслідки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи у зв'язку з психічним станом, про що свідчить видана їй Довідка серії МСЕ № 0175753. Причиною інвалідності ОСОБА_1 є хвороба Блейлера - хронічне психічне захворювання, у зв'язку з яким вона починаючи ще з 1979-1980 років лікувалася у Берегівський обласній психіатричній лікарні Закарпатської області та багато років перебуває на обліку у психдиспансері м. Ужгорода.

Також, судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_2 було призначено у справі судово-психіатричну експертизу. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №91 (а.с.53), ОСОБА_1 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, що підтверджується даними неодноразових стаціонарних обстежень та лікувань в психіатричних закладах області, перебуванням на обліку у психіатра, наявністю другої групи інвалідності безтерміново з приводу даного захворювання, а також характерними клінічними ознаками: паралогічне мислення, наявність галюцинаторно-маячних переживань, емоційна неадекватність. Наявність шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу позбавляє її здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд обґрунтовано виходив із положень ст. 39 ЦК України, висновку експерта та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 є недієздатною, такою, що не усвідомлює значення своїх дій, а отже, потребує встановлення над нею опікунства.

Заперечуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 мотивувала тим, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1. Судом проігноровано той факт, що органом опіки та піклування Ужгородської РДА не надано подання та висновку про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_1 та не сплачено судовий збір за подання позову, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 60 ЦК України, п. 6 ч. 2, ч. 5 ст. 119 ЦПК України. Та зауважує, що рішення щодо встановлення опіки над ОСОБА_1 повинен був прийняти орган опіки та піклування Невицької с/р, а не орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров'я.

Відповідно до ст. 237 ЦПК України, яка визначає коло осіб, які можуть бути заявниками, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Судові ж витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Також, відповідно до ЗУ "Про судовий збір", який був чинний на момент подання до суду даної заяви, така заява підпадала під категорію справ, при розгляді яких судовий збір не справлявся.

Тому, мотиви зазначені в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції було допущено процесуальні порушення з розгляду заяви про визнання особи недієздатною, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Згідно до ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

З даною нормою кореспондується ст. 241 ЦПК України, яка вказує, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Відповідно до подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради за №334/28.09.07 від 15.09.2014 року, яке міститься в матеріалах справи, виконавчий комітет Ужгородської міської ради як орган опіки і піклування на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради №351 від 10.09.2014 року не заперечив щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над сестрою ОСОБА_1 у разі визнання останньої судом недієздатною.

Чинне законодавство ставить вимогу з приводу того, що при вирішенні питання про визнання фізичної особи, недієздатною повинен бути висновок про доцільність встановлення опіки над недієздатною. Проте, який саме орган опіки та піклування повинен приймати таке рішення не вимагається. ОСОБА_2 за місцем свого проживання звернулась до органу опіки та піклування з проханням надати відповідний дозвіл, і такий було надано.

Враховуючи подання органу опіки та піклування, заяву ОСОБА_2 про призначення її опікуном та на підставі вимог ст.ст. 60, 63 ЦК України, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про доцільність призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_1. А звідси посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що рішення винесене з неповним з'ясуванням обставин справи є необґрунтованими та нічим не підтвердженими.

Аналізуючи матеріали справи у сукупності з вимогами норм матеріального права, суд першої інстанції всебічно встановив фактичні обставини справи, та застосував до них норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та вірно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Та позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вищенаведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________