Справа № 444/1880/15 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/932/16 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в я кому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом, в якому на підставі ст.ст. 71, 163 ЖК України просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок того, що був тривалий час відсутнім.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований АДРЕСА_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що акт обстеження матеріально - побутових умов від 13.10.2015 року не можна вважати допустимим доказом, так як в ньому відсутні ініціали особи ОСОБА_2, підпис нерозбірливий та і сама ОСОБА_2 заперечує свою присутність під час складання даного акту. Суд не взяв до уваги, що Жовківським РВ ведеться досудове розслідування кримінального провадження за фактом викрадення майна ОСОБА_2, в якому відображено факт проникнення 23.06.2013 року ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а в зустрічному позові ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити із наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 02 лютого 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого ОСОБА_4 (продавець) продав, а ОСОБА_2 (покупець) купив квартиру АДРЕСА_1, який посвідчено державним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу та зареєстрованим за № 196 (а.с. 5)

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 28935824 від 08 лютого 2011 року власником квартири АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_2 (а.с.6).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 квітня 2013 року договір купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 від 02 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнано недійсним на підставі ст. 233 ЦК України. (а.с. 11-13)

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3-тя особа: Державний нотаріус Жовківської ДНК про стягнення коштів у розмірі 42203,93 грн. - відмовлено. У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 1517,26 грн. та моральних збитків у розмірі 22000 грн., визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання в квартирі в АДРЕСА_1, стягнення судового збору - відмовлено (а.с. 7-8)

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року залишено без змін.

Таким чином, судовими рішеннями встановлено, що власником спірної квартири на даний час є ОСОБА_4, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 вересня 2014 року (а.с. 35)

З довідки № 543 від 12 жовтня 2015 року, виданої КП «Жовківське МВУЖКГ», убачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с 37)

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до четвертого абзацу ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Встановлено, що між сторонами (ОСОБА_4 та ОСОБА_2.) договір найму не укладався та вони не є наймачами або членами сім'ї, разом не проживають і не ведуть спільне господарство, ОСОБА_4 згоду на проживання ОСОБА_2 не давав, а ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника житла.

Крім того, актом обстеження матеріально-побутових умов від 13 жовтня 2015 року підтверджується, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 зареєстрований, однак фактично не проживає з 10 жовтня 2014 року.

Враховуючи наведене, та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, позовна вимога власника житла ОСОБА_4 про визнання попереднього власника ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом підлягала до задоволення, а позовна вимога ОСОБА_2 про вселення є безпідставною.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон, та дотримано процедуру розгляду справи встановленої ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування суду колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.