У Х В А Л А

12 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року та передання справи на розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 1046, 1047,1049,1051 ЦК України;

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, зокрема, статтей 212- 214 ЦПК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8 та «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» від 14 червня 2012 року №10, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 грудня 2010 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня, 8 серпня та 24 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2013 року, 22 жовтня, 5 листопада та 17 грудня 2014 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 11 та 18 листопада 2015 року, 24 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаними заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що експертизою встановлено факт підробки документів - договіру та розписки від 22 жовтня 2012 року, наданих позивачем як докази, що підтверджували факт укладення між ним і померлим позичальником ОСОБА_7 договору позики від 22 жовтня 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що відповідачка у справі повністю визнала позовні вимоги позивача, у тому числі факт укладення її чоловіком договору позики, отримання ним грошових коштів 120 тисяч доларів США та те, що надала згоду на укладення цього договору. Визнання відповідачкою факту укладення договору між позивачем та її чоловіком ОСОБА_7 свідчило про відсутність між сторонами у справі спору. Третя особа ОСОБА_6 (донька спадкодавця) претендує на певну частку у спадковому майні, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таку відмову вона може оскаржити протягом трьох років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня та 24 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2013 року та 17 грудня 2014 року та в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 грудня 2010 року, що надані заявником як приклади, якими судові рішення скасовані, а справи передані на новий розгляд, не містять правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм саме матеріального права, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду судів було встановлення характеру правовідносин, що виникли між сторонами у зв'язку з укладенням оскаржуваного договору позики та визнання його недійсним.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня та 5 листопада 2014 року, що надані заявником як приклади, предметом розгляду судів було встановлення фактів отримання відповідачами коштів згідно з договорами позики та стягнення з них суми заборгованості, як з позичальників.

Отже, наведене не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року, що надана заявником як приклад, судом касаційної інстанції було застосовано частину третю статті 338 ЦПК та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 грудня 2010 року та ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2012 року, що надані заявником як приклад, підставою для застосування судом касаційної інстанції статтей 336, 338 ЦПК України та передачі справ на новий розгляд до суду першої інстанції було те, що всупереч нормі частини четвертої статті 10 ЦПК суд відмовив відповідачу у клопотанні про призначення повторної чи додаткової судово-почеркознавчої експертизи. Указане мало суттєве значення для вирішення справи через те, що відповідачі заперечували факт підписання розписки та укладення договорів позики та заявляли про її підробку.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012 року, що надана заявником як приклад, судом апеляційної інстанції при повторному вирішення спору не виконано вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року та всупереч вимогам статті 1282 ЦК України не визначено обсяг відповідальності відповідача як спадкоємця перед кредитором та не вірно витлумачено норми закону щодо звернення стягнення боргу на спадкове майно.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2013 року, що надана заявником як приклад, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції не дав належної оцінки записам про часткове виконання боржником боргових зобов'язань, а суд апеляційної інстанції визнав їх неналежними, чим порушив вимоги статтей 213, 214 ПК України. Зазначені фактичні обставини не вказані в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016, про перегляд якої просить заявник.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, що надана заявником як приклад, судом касаційної інстанції було застосовано статтю 337 ЦПК України однаково із ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016, про перегляд якої просить заявник.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року, що надана заявником як приклад, застосовувались норми цивільного процесуального права, закріплені в статтях 336 та 339 ЦПК України, які в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016, про перегляд якої просить заявник, не застосовувались.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року, на яку посилається заявник, суди першої та апеляційної інстанцій не визначились належним чином з обсягом відповідальності відповідачки, як спадкоємиці боржника перед кредитором, оскільки вона заперечувала прийняття спадщини, та не дослідили матеріали спадкової справи, що і призвело до порушення статтей 10, 69, 212-214, 316 ЦПК України. Зазначені фактичні обставини не вказані в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016, про перегляд якої просить заявник.

Ураховуючи наведене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, що надана заявником як приклад, справу було направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції через те, що суд касаційної інстанції не визначився, який саме документ складений відповідачем договір позики чи розписка про отримання від позикодавця грошових коштів, та не встановив справжньої правової природи оскаржуваного документа, незалежно від його найменування.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, на яку посилається заявник, у задоволенні стягнення боргу за договором позики було відмовлено через те, що судами неправильно встановлено справжню природу укладеного між сторонами договору, помилково вирішено, що було укладено договір позики, а розписка про отримання грошових коштів не містила зобов'язання про повернення коштів.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду судів було поділ майна подружжя, а в частині вимоги про визнання позики спільним боргом подружжя справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року, наданій заявником як приклад, судом було встановлено, що складання розписки при укладенні договору позики не є обов'язковим для підтвердження факту укладення договору позики.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у справах Верховного Суду України, наданих заявником зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Надані заявником постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8 , «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 та постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» від 14 червня 2012 року №10, не можуть бути прикладами неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та процесуального права, оскільки не є постановами Верховного Суду України про перегляд судового рішення у конкретній справі або судовим рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в конкретній справі.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук Я.М. Романюк