12.09.2016 Єдиний унікальний номер 205/4420/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Сахончик Я.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 08 червня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 06 лютого 2008 року, він є власником домоволодіння № 31 по вул. Похила в м. Дніпропетровську, яке позивач успадкував після смерті матері, померлої 09.07.2007 року. 25 травня 2016 року позивач отримав відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, з якого вбачається, що в реєстрі мається запис від 30.04.2009 року № 6/2009, згідно заяви рідного брата позивача ОСОБА_2, померлого 04.03.2014 року, згідно якої була накладена заборона відчуження вищезазначеного домоволодіння. Позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту, однак йому повідомили, що документи, на підставі яких накладено заборону не зберігалися в архіві нотаріальної контори. Позивач просив скасувати арешт домоволодіння № 31 по вул. Похилій в м. Дніпропетровську, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 8684845; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 30.04.2009 року за № 8684845 про арешт домоволодіння № 31 по вул. Похилій в м. Дніпропетровську.

Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння № 31 по вул. Похилій в м. Дніпропетровську належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 06.02.2008 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1-702 (а.с.4-5).

Як вказав позивач, 25 травня 2016 року він отримав відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, з якого вбачається, що в реєстрі мається запис від 30.04.2009 року № 6/2009, згідно заяви рідного брата позивача ОСОБА_2, померлого 04.03.2014 року, згідно якої була накладена заборона відчуження вищезазначеного домоволодіння.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, в порушення ст.60 ЦПК України, позивачем не надано належних доказів в підтвердження обставин на які він посилається, зокрема, доказів накладення арешту, на підставі яких документів, якої заяви, якого спадкоємця.

Отже, позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Басова