СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1392/15-ц
Провадження №2/547/37/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка

за участі секретаря судового засідання Т.В.Артикульної,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, Приватного сільськогосподарського підприємства "Маяк", Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області посилаючись на те, що під час розпаювання у 1994 році КСП "Маяк", членом якого була ОСОБА_1, її не було включено до списку осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю) КСП "Маяк". З цих підстав просила визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 3,9 га на території Іванівської сільської ради. Судом залучено до участі у справі як співвідповідачів приватне сільськогосподарське підприємство "Маяк" та Семенівську районну державну адміністрацію Полтавської області. Остаточно з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив визнати за нею право на земельну ділянку (пай) розміром 2,55 га.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, пояснила, що з 1990 року почала проживати в Україні, з 15.07.1994 була прийнята у члени КСП "Маяк", з незрозумілих їй причин її не включено до списку членів КСП для паювання земель. Підтвердила, що була на відповідних зборах членів КСП "Маяк", проте через погане володіння українською мовою не зрозуміла про що там йшлося і які рішення приймалися. На час паювання колгоспу у 1996, 1997 роках була його членом, із членів колгоспу не виходила. Стала громадянином України у 2002 році, відтоді через операції, перенесені у 2001 і 2003 роках, та виховання трьох дітей не мала можливості оформити свій пай у колгоспі. Із зазначених підстав просила визнати причини пропуску строку позовної давності поважними.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та клопотання про визнання причин пропуску строків позовної давності поважними. Додатково пояснив, що позивач працювала у КСП "Маяк", як його член мала право на земельну частку (пай) колгоспу, її безпідставно не було включено до складу членів КСП. Позивач тривалий час хворіла, тому фізично не могла звернутися до суду вчасно.

Представник Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області С.М.Діденко проти позову заперечувала, пояснила, що позивача не було включено до списку пайовиків КСП "Маяк" через те, що, на час паювання колгоспу у 1996 і 1997 роках, вона була громадянином Республіки Молдова. Усно та письмово зробила заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності (а.с. 60), вважаючи, що з дати розпаювання КСП "Маяк" пройшло майже 20 років. Наголосила, що позивач брала участь у відповідних зборах членів колгоспу під час вирішення питань про його розпаювання.

Представник Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області О.В.Яровий проти позову заперечував, пояснив, що паювання колгоспів у Семенівському районі розпочалося у 1996, 1997 роках. На той момент позивач, як не громадянин України, не мала за Земельним кодексом УРСР і Конституцією України права на земельну частку (пай) колгоспу, членом якого вона тоді була. Указ Президента України щодо паювання земельних ділянок не є нормативним актом, що має вищу юридичну силу, аніж Земельний кодекс, який забороняв передачу землі не громадянам України. Незадовго до звернення до суду із цим позовом ОСОБА_1 була на прийомі у Семенівській РДА, де їй так само було пояснено відсутність права на земельну частку (пай). Представник також вказав на пропуск позивачем строку позовної давності як на додаткову підставу для відмови у задоволенні позову.

Представник приватного сільськогосподарського підприємства "Маяк" Г.О.Білоус вказав, що ПСП "Маяк" не є правонаступником КСП "Маяк", проти позову заперечував.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

15.07.1994 позивач прийнята у члени КСП "Маяк", 10.10.1994 звільнена із членів КСП "Маяк" за власним бажанням; 27.03.1995 знову прийнята у члени КСП "Маяк", 28.01.2000 звільнена з колгоспу по переводу (а.с. 11, 14). Докази виключення позивача зі складу членів колгоспу "Маяк" після 27.03.1995 у справі відсутні.

18.08.1995 комісією по визначенню земель, що підлягають передачі у колективну власність КСП "Маяк" Іванівської сільської ради народних депутатів Семенівського району Полтавської області, погоджено з визначенням земель, що підлягають передачі у колективну власність КСП; передано на розгляд та затвердження сільської ради документацію для прийняття рішень про передачу землі в колективну власність (а.с. 83). 08.02.1997 затверджено списки членів КСП "Маяк" у загальній кількості 566 осіб (а.с. 72-82, 84, 117-122), до якого не включено позивача.

Отже вчинення дій щодо паювання розпочато у 1995 році під час членства позивача у колгоспі.

Уточнена вартість земельної ділянки (паю) колгоспу "Маяк" та її вартість у січні та березні 2001 року визначені у сумі 24221,20 грн і площею 2,60 кадастрових гектарів (а.с. 17, 49, 50). Нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) бувшого КСП "Маяк" на території Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області на 01.01.2015 складає 49719,06 грн (а.с. 16). Середній розмір земельної частки (паю) по ПСП "Маяк" становить 2,55 га (а.с. 116).

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 22.02.2002 (а.с. 10) встановлено факт проживання позивача на Україні в с. Іванівка Семенівського району Полтавської області з жовтня 1990 року.

Позивач набула громадянство України 04.04.2003, паспорт громадянина України їй видано 04.06.2003 (а.с. 57). Після реєстрації шлюбу 20.03.2007 позивач змінила прізвище з "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1" (а.с. 9).

З огляду на проживання позивача в Україні із 1990 року суд відхиляє її доводи про не достатнє володіння українською мовою під час вчинення первинних та наступних дій щодо розпаювання колгоспу (з 1995 року) та після цього, які б обґрунтовано вплинули на нерозуміння нею відповідних дій щодо паювання (розпаювання). Більш того, позивач працювала у КСП.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України, у редакції Закону України від 13.03.1992 N 2196-XII (втратив чинність 01.01.2002), чинної на дату виникнення спірних правовідносин - дати паювання КСП "Маяк" - земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Землі у колективну власність передаються безплатно.

Частинами 10, 13 Закону України від 13.03.1992 N 2196-XII передбачалося, що при визначенні середнього розміру земельної частки має враховуватися якість сільськогосподарських угідь. Розмір середньої земельної частки може переглядатися залежно від демографічних умов і конкретних обставин, що склалися, Радою народних депутатів, яка визначила цей розмір. Іноземним громадянам та особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються.

Отже доводи представника Іванівської сільської ради і представника Семенівської РДА про неможливість надання землі у власність позивача як громадянина Республіки Молдова (іноземного громадянина) на час паювання колгоспу "Маяк" ґрунтуються на положеннях закону, чинних на час паювання (розпаювання). З цих підстав її не включено до відповідного списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Позивач, як не громадянин України, був позбавлений законом передачі земельної ділянки у власність.

Суд зазначає, що представник Іванівської сільської ради і представник Семенівської РДА також вказували на пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду і відповідно до ст. 267 ЦК України також просили відмовити в задоволенні позову через сплив позовної давності. Загальний строк позовної давності, тобто строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлено тривалістю три роки (ст. 71 ЦК УРСР, ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем та його представником не надано доказів поважності причин пропуску позовної давності. Надані позивачем і його представником пояснення і документи щодо лікування позивача та/або його звернення за медичною допомогою у окремі дні та нетривалі періоди у 1994, 1998, 1999, 2000, 2003, 2008, 2009, 2010 роках (а.с. 99-112) років не є доказом поважності причин пропуску строків позовної давності. Протягом усього часу паювання КСП "Маяк" позивач працювала у ньому з 1994 року, була його членом, проживала і проживає у с. Іванівка з 1990 року. Дії щодо розпаювання розпочато у 1995 році.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і відмовляє у їх задоволенні повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 228, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ф.Харченко