Справа №359/4257/16-ц
Провадження № 2/359/1876/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,Тоцька К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль Київської області за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

14.01.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4200,00доларів США, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.2-3) та в ході розгляду справи уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по відсоткам по кредиту за період з 03.10.2011 по 03.10.2016 у розмірі 7677,99 доларів США, що за курсом 25,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.10.2016 року складає 199090,28 грн. (а.с.185-186).

Свої уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 серпня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №244433-cred, згідно якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000,00 доларів США, відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач звертає увагу, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашення кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 4,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Позивач зазначає, що аналізуючи умови кредитного договору, визначені сторонами та зміст зазначених правових обґрунтувань, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у Позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення продуцентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач також звертає увагу, що п.4.7 Кредитного договору строк позовної давності збільшений до 5 років, та просить стягнути суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний 5 річному терміну позовної давності з 03.10.2011 року по 03.10.2016 року за наступним розрахунком: сума простроченої заборгованості по кредиту*розмір% ставки в день*кількість днів прострочення/100. Так, строк прострочення за тілом кредиту за вказаний період становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 3163,25 доларів США, розмір % ставки в день дорівнює 0,133%, а отже сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 3163,25доларів США*0,133%*1825 днів прострочення/100=7677,99 доларів США, що за курсом 25,94 на 03.10.2016 року складає 199090,28грн.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав уточнені позовні вимоги, а також письмові пояснення (а.с.145-147,195-197), відповідно до яких зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 доларів США, та що на момент укладання кредитного договору наявність для банків генеральної ліцензії та ліцензії на вчинення валютних операцій не вимагалось, права банка посвідчували ліцензія на вчинення банківської діяльності та дозвіл на вчинення банківських операцій, у тому числі й в іноземній валюті, банк мав ліцензію від 04.12.2001 року і відповідний дозвіл від 29.07.2003 року. Він також зазначає, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язаний сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості, а також, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 листопада по справі 6-160цс14 несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як вбачається із розрахунку заборгованості нарахування відсотків проводилось щомісячно, але дані платежі відповідач не сплачував, а тому право банку про отримання щомісячних платежів порушувалося, що надавало банку можливість звернутися до суду з позовом про стягнення даних нарахувань, та що Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 по справі №6-249цс15 зазначив, що «оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності».

Відповідач ОСОБА_1, яка також діє від імені відповідача ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених в письмових запереченнях та підтримали подану до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с.101-104,105-108). Так, відповідач зазначає, що умовами Кредитного договору було передбачено строк повного погашення кредиту- 12.08.2010 року, та відповідно до п.2.3.1 Кредитного договору Приватбанк скористався своїм правом дострокового повернення кредиту (тіла кредиту, відсотків та неустойки), надіславши повідомлення від 11 листопада 2009 року, та за його позовом 24 листопада 2010 року заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпропетровська солідарно стягнуто з відповідачів на користь Приватбанку заборгованість в розмірі 38417 гривень 44 копійки, що еквівалентно 4882,16 доларів США. Відповідач зазначає, що, розглядаючи аналогічну ситуацію, Верховний Суд України в своїй постанові №6-20цс14 від 19 березня 2014 року встановив, що дата закінчення дії Кредитного договору співпадає з прописаним в Кредитному Договорі строком повного погашення кредиту, в даному випадку - 12 серпня 2010 року, отже подальше нарахування відсотків є неприпустимим. Відповідач зауважує, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності та, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Вважає, що граничний строк, протягом якого позивач мав змогу звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, до 25 листопада 2013 року, та звертає увагу, що постановою Верховного Суду України у справі №6-1188цс16 від 29 червня 2016 року висловлена правова позиція, якою визначено: оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а в даному випадку позивач звернувся з позовною заявою з пропуском позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №244433-cred, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати Позичальнику строковий кредит у розмірі 5000 доларів США строком до 12 серпня 2010 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 24% річних в строк та в порядку, встановлених кредитним договором (п.п.1.1, 1.3, 1.4, 3.1 Кредитного договору).

За містом п.3.2 Кредитного договору при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, відповідно до Графіку та п.п. 1.4, 2.3.1, 3.3 даного Договору або порушенні п.2.2.8 даного Договору, Позичальник платить Банку проценти за користування кредитом в розмірі 48% річних, розрахованих від суми залишку відповідно до графіку заборгованості по кредиту.

За змістом п.3.3. Кредитного договору Повернення кредиту та сплата процентів за його користування відповідно до п.3.1 даного Договору здійснюється в порядку та строки згідно Графіку погашення кредиту та процентів, який оформлюється в виді Додатку 1 до даного Договору та є його невід'ємною частиною. Суми платежів, зазначені у графіку погашення кредиту та процентів, включають заборгованість по кредиту і проценти за користування кредитом, розраховані у відповідності до п.3.4 даного Договору. При ненадходження коштів на картрахунок для сплати процентів зазначену в графіку дату сплати або порушення п.2.2.8 даного Договору вони (проценти та/або частина кредиту) вважаються простроченими. Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.3.2 даного Договору провадиться не пізніше 28 числа кожного поточного місяця. При несплаті процентів в зазначений строк, вони вважаються простроченими.

Пунктом 5.7 Кредитного договору, сторони передбачили, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Встановлено, що в той же день, 14.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №244433cred, за яким ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк», що виникли з кредитного договору від 14.08.2008 року №244433cred (п.1 Договору Поруки).

Відповідно до п.4 Договору поруки, у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Той фак, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 5000 доларів США, відповідачами не оспорюється.

Судом також перевірено наявність у Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (банківська ліцензія №22 від 04.12.2001 року та відповідних Дозволів №22-1 від 04.12.2001, №22-2 від 29.07.2003, банківської ліценції №22 від 05.10.2011- а.с.161-172,173,174), що є публічною інформацією, розміщеною Національним банком України на своєму офіційному сайті.

Також встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2010 року (а.с.4-5,191-194) було частково задоволено позов ПАТ «КБ «Приватбанк» та стягнуто на його користь з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, солідарно заборгованість за кредитним договором №244433cred від 14.08.2008 у розмірі 38417,44 грн. станом на 26.10.2010.

За змістом вказаного заочного рішення встановлено, що станом на 26.10.2010 за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, утворилась заборгованість у розмірі 4882,17 доларів США, а саме: 3163,22 долари США- заборгованість за кредитом, 1426,23 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн.-штраф (фіксована частина), 229,47 доларів США - штраф (процентна складова).

Згідно ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України у справі №6-157цс16 від 25.05.2016.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, станом на 03.10.2016 (а.с.187) за договором рахується заборгованість: за кредитом в сумі 3163,25 доларів США, за процентами в сумі 10578,57 доларів США (несплачені проценти на прострочену заборгованість), з яких заборгованість по відсоткам за період з 03.10.2011 по 03.10.2016 - 7677,99доларів США.

Відповідачем ОСОБА_1 визнано, що кошти, стягнуті з неї заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2010 року нею не сплачені, заборгованість за кредитом не погашена.

Водночас відповідач звертає увагу на порушення позивачем строків позовної давності, в тому числі тих, що були визначені сторонами в п.5.7 Кредитного договору.

В цьому зв'язку суд звертає увагу на наступне.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відповідні правові позиції викладені Верховним Судом України в своїй постанові №6-249цс15, на яку посилаються у своїх поясненнях позивач.

Про застосування строку позовної давності заявлено відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Проте сторонами Кредитного договору визначено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки-пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п.5.7 Кредитного договору).

Відповідно до вимог ч.3 та 4 ст.268 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Обставин, які б свідчили про поважність причини пропущення позовної давності, судом не встановлено. Доводи представника позивача про те, що строк позовної давності про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 03.10.2011 по 03.10.2016 року ним не пропущений, спростовується встановленими в судовому засіданні обставинами справи, а саме, що про порушення свого права позивачу стало відомо з моменту настання строку виконання зобов'язання за основним зобов'язанням з повернення кредиту та сплати відсотків, тобто з зазначеної в договорі дати погашення кредиту -12.08.2010 (п.1.4 Кредитного договору). Проте позивач звернувся до суду після спливу визначеного сторонами строку позовної давності - 5 років, а саме 14.01.2016 року (а.с.2).

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,79, 88, 169, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів