31.03.2016 637/903/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2015 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н.

за участю: секретаря - Кучер А.Ю.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с.м.т. Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення не отриманного доходу у вигляді орендної плати, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 31 серпня 2015 року звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали,збільшили та просили їх задовольнити. В обгрунування позовних вимог позивач зазначила, що, вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1996 року ,який був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області 7 липня 2010 року .Рішенням судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2014 року , було поділено спільне майно подружжя , визнанням за нею та відповідачем за кожним право власності на ? частину нежитлової будівлі № 11-а,розташованої по вул.Шевченка, в с.м.т. Шевченкове Харківської області. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи , розділити вказану будівлю в натурі не уявляється можливим.

Весь цей час відповідач користується та розпоряджається нежитловою будівлею одноособово без її згоди, здійснює підприємницьку діяльність, чим порушує її права співвласника. Вона звернулась до відповідача з пропозицією укласти з нею договір оренди на використання її частки у спільній частковій власності , але отримала відмову.

В добровільному порядку відповідач відмовляється сплачувати їй половину суми він оренди , яку вона мала отримувати ,хоча при здійсненні ним в її приміщенні підприємницької діяльності отримується доход. Вважає, що відповідач згідно висновку про розмір орендної плати від використання обєкта нерухомого майна повинен їй сплатити за період з 13 травня 2014 року по 17 серпня 2015 року не отриманий дохід ,у вигляді орендної плати в сумі 40 310.00 грн. 800 грн. за проведення оцінки обєкту та розрахунок орендної плати, витрати повязані з розглядом справи. У звязку з поданням заяви про збільшення позовних вимог вважає ,що відповідач повинен їй сплатити 48 372.00 грн. за період з 17 серпня 2015 року по 17 листопада 2015 року, а також просить врахувати період часу з 17 листопада по 17 березня 2016 року , остаточно визначила суму яка підлягає стягненню 59 121.31 грн. Окрім того проситься стягнути щомісячну компенсацію за використання спільного майна в сумі 2 687.33 грн . з 17 березня 2016 року та витрати повязані з розглядом справи в с умі 1840.59 грн.

Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі , враховуючи збільшені позовні вимоги. Зазначила ,що відповідач використовує на свій розсуд приміщення , яке належить сторонам в рівних частках. При отриманні ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами , вказував все приміщення , тому позивач має право на отримання не отриманого доходу у вигляді орендної плати в зазначеної сумі.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог позивача заперечував в повному обсязі. В обгрунування заперечень зазначив ,що дійсно їм на праві спільної часткової власності належить приміщення №11-а по, розташоване вул. Шевченка в с.м.т. Шевченкове. Рішенням апеляційного суду Харківської області за кожним з них ,визнано право власності по ? частині зазначеного приміщення. Він використовує сугубо свою ? частину, позивач не позбавлена права використовувати це приміщення на свій розсуд. Дійсно позивач зверталась до нього з пропозицією укласти договір оренди але йому це не потрібно ,так як він використовує свою частину. Дійсно при отримані ліцензій він в заяві зазначав всю площу будівлі , але враховуючи , що його частина не оформлена надавав паспорт всього приміщення ,а також рішення про його розподіл. Окрім того зазначив,що з січня 2016 року ,припинив підприємницьку діяльність на цьому обєкті. Вважає , що позовні вимоги позивач є безпідставними , надуманими , такими ,що не підлягають задоволенню.

Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу , перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (серія 1-ВЛ №,105423 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області від 07 липня 2010 року) шлюб між сторонами розірвано.

З технічних паспортів реєстровий №57 та №3/95 виданих Шевченківським БТІ Харківської області від 24 липня 2013 року, 19 травня 2014 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 липня 2013 року вбачається, що вони видані на нежитлову будівлю, розташовану по вул.Шевченка, 11-а в с.м.т.Шевченкове Харківської області на імя ОСОБА_3, який є власником.

Відповідно договору оренди землі від 21 грудня 2006 року складеного між ОСОБА_3 та Шевченківською селищною радою Харківської області зазначено, що земельна ділянка передається в оренду разом з будівлею кафе яка належить ОСОБА_3 Договір укладено на 50 років.

Права спільної власності врегульоване Главою 26 Цивільного кодексу України.

За правилами ст. 355 Цивільного кодексу України майно ,що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на праві спільної власності.

Частиною першою ст. 356 Цивільного кодексу України передбачено ,що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Матеріали справи містять рішення від 13 травня 2014 року, судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області, відповідно до якого між сторонами поділено спільне майно подружжя в вигляді ? частини нежитлової будівлі №11 а , розташованої по вул. Шевченка, с.м.т. Шевченкове Харківської області. Рішення набуло законної вили.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №12015/2416 від 28 лютого 2014 року, проведеної в рамках розгляду цивільної справи №637/812/13-ц, розділити вищезазначену нежитлову будівлю в натурі не уявляється можливим.

Частинами 1,2 статті 358 Цивільного кодексу України передбачено ,що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх нею згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном,що є їх спільною частковою власністю.

Як зазначила ,позивач в судовому засіданні вона 4 вересня 2015 року ,вона звернулась по відповідача з вимогою про укладання договору оренди на належну їй частку в спірному приміщенні. Своїм листом від того ж числа відповідач повідомив,що використовує лише свою частину приміщення , укладати договір оренди немає наміру , частку ,що належить позивачу не використовує.

В частині 3 ст. 358 Цивільного кодексу України передбачено що у разі неможливості володіти та користуватися своєю часткою в натурі , співвласник має право вимагати від інших співвласників , які володіють та користуються спільним майном , відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно інформації головного управління ДФС у Харківській області зазначено, що остання заява ФО-П ОСОБА_3 (інд. код НОМЕР_1) на право отримання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольних напоїв і тютюнових виробів була надана до ГУ ДФС у Харківській області 22 липня 2015 року №1260/ФОП.

З заяві про одержання ліцензій на право роздрібної торгівлі вбачаэтьс , що зазначена загальна площа спірного приміщення 61.7 кв.м. Як зазначив ОСОБА_3 враховуючи , що в технічному паспорті була зазначена саме ця площа , іншої вказати він не міг але додав до документів копію рішення суду про розподіл майна подружжя від 13 травня 2014 року.

Будь - яких допустимих та належних доказів , які в сукупності підтвердили факт того , що ОСОБА_4 використовує спірне приміщення в іншій спосіб , ніж як зазначає відповідач, позивачем та її представником суду не надано.

За правилами Цивільного кодексу укладання будь - яких угод між співвласниками є їх правом, а ні обовязком.

Щодо обгрунування розрахунку суми яка підлягає стягненню

Позивачем в якості підстав позову наданий висновок про розмір орендної плати , обєкту оцінку , нежитлової будівлі № 11 а по вул. Шевченка в с.м.т. Шевченкове , яка становить 80 620 грн. при цьому укладеного договору оренди суду не надано.

Згідно ч.1 ст.359 Цивільного кодексу України , плоди , продукція та доходи від використання майна ,що є у спільної часткової власності ,надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їх частко у праві спільної часткової власності , якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначили сторони в судовому засіданні домовленості між ними , щодо використання спільного приміщення не досягнуто. За таких обставин позивач мала право на отримання ? частини від доходу відповідача, отриманні за час використання спірного приміщення але з такими вимогами остання до суду не зверталась.

Позивач просить стягнути з відповідача щомісячну компенсацію за використання її частки в спірному приміщенні в сум і

2 687.33 грн. але будь яких розрахунків з цього приводу та якої правової нормою вона керувалась суду не надала.

Відомостей щодо звернення до відповідача про отримання компенсації за свою частку у спірному майні , яке вона не може використовувавти , відповідно до поло жень ч.3 ст. 358 УК України суду не повідомила.

З до довідки №3/ж/20-24-25-62 наданої Шевченківським відділенням Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 03 лютого 2016 року вбачається, що реєстрація реєстратора розрахункових операцій що належить ФОП ОСОБА_3, скасована.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку суд прийшов до висновку ,що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими ,що не підлягають задоволенню.

Враховуючи , викладене та за правилами ст. 88 ЦПК України сплачені судові витрати відносяться за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись. ст. 10, 11, 60,61 88, 179, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України; ст. ст. 355, 356 ,358,359_ Цивільного кодексу України суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення не отриманного доходу у вигляді орендної плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ