АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Бартащук Л.П.
№ 22-ц/796/3805/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КИЇВ РЕ» - Сакалюка Дмитра Васильовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року по справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КИЇВ РЕ» до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача в порядку регресу кошти в сумі 79 011,57 грн. з яких 31426,52 грн. сума сплаченого страхового відшкодування ОСОБА_3 та 46835,05 грн. сума сплаченого страхового відшкодування ОСОБА_4 та витрати в розмірі 750 грн. на послуги аварійних комісарів, які займалися встановлення розміру збитку та збором документів по справах.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року в задоволенні позову ТзДВ «СК «КИЇВ РЕ» до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регрессу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ТзДВ «СК «КИЇВ РЕ» - СакалюкД.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відносини, що випливають із обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначає, що вказаний позов позивачем був поданий на підставі п.38.1.1. ст.38 України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону. Сам факт виплати страхового відшкодування позивачем підтверджується матеріал справи та не заперечується відповідачем.

Посилається на те, що відповідач не заперечує того, що він не повідомив страхову компанію про настання випадку ДТП, який мав місце 14.07.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, законом прямо надається право страховику на звернення з регресним позовом до страхувальника саме в разі неповідомлення останнім страховика у строки визначені Законом.

Вказує, що це право не обмежено ніякими умовами і страховик може використати таке право незалежно від того, чи визнає випадок страховим.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

27.12.2013 року між ОСОБА_6 та ТзДВ «СК «КИЇВ РЕ» було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9409606.

Згідно з п.7 вказаного полісу забезпечений транспортний засіб є автомобіль «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_1.

14.07.2014 року в м. Київ на перехресті вул. ЛесіУкраїнки та бул. Дружби народів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3 , автомобіля «Ніссан», державний номерний зник НОМЕР_3 власником якого є ОСОБА_4 та автомобіля «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2

Постановою Печерського районного суду м, Києва від 27.08.2014 року визнано відповідача ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

Судом встановлено, що оскільки відповідача визнано винним в ДТП, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у позивача ТзДВ «СК «КИЇВ РЕ» згідно полісу № АС/9409606, потерпілі в ДТП - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 звернулися до ТзДВ «СК «КИЇВ РЕ» із заявами на виплату страхового відшкодування за завдану шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, після звернення потерпілих із відповідними заявами, позивач ТзДВ «СК «КИЇВ РЕ» виплатив страхове відшкодування потерпілим в ДТП, а саме: на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 31426,52 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.25-28) та на користь ТОВ «Автоальянс Київ» за заявою ОСОБА_4 суму в розмірі 43835,05 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.29-33).

Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо виплати коштів за заявою ОСОБА_4 в сумі 46835,05 грн.

Колегія суддів вважає, що витрати, які були понесені ТзДВ «СК «КИЇВ РЕ» в сумі 300 грн. та 450 грн. на послуги аварійних комісарів, які займалися встановленням розміру збитку та збором документів по справах не є витратами, які підлягають стягненню в порядку регресу в розумінні ст.1191 ЦК України.

Звертаючись з даним позовом позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і полягають у праві страховика звернутись з регресним позовом до страхувальника у разі невиконання останнім вимог цього ж Закону, а саме, щодо обов'язку повідомлення про подію страховика.

Відповідно до підпункту 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема у випадку, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4. п. 33.1. ст.33 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Підпункт 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає обовязок водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року № 6-284цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки даний страховий випадок зафіксований правоохоронними органами, є повідомлення про ДТП від ОСОБА_4 та ОСОБА_3; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2014 року і позивач це визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними доводам, викладеним в обґрунтування позовних вимог, вони були предметом розгляду суду першої інстанції та правильно не були прийняті до уваги судом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КИЇВ РЕ» - Сакалюка Дмитра Васильовича відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: