УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,075 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє

ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання і в порушення п. п. 2.1.2 та 2.1.6 умов, укладеного між сторонами договору комісії від 03 грудня 2012 року, п. 4 додаткової угоди до договору комісії від 12 грудня 2012 року та ч. 1 ст. 1022 ЦК України протягом 12 місяців не передав позивачу предмет договору шляхом оформлення на неї права власності та іншу документацію за договором купівлі-продажу, а тому дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку не ґрунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та вимогах чинного законодавства, що регулюють правові підстави набуття права власності, а також правовідносини між сторонами, які виникають з договору комісії (ст. ст. 328, 392, ч. 1 ст. 1022 ЦК України).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня