н/п 2/490/1268/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді Мамаєвої О.В.

із секретарем Баришніковою І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" про скасування наказу, визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що з 13.03.2013р. він прийнятий на посаду головного інженера ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", 28.09.2015р. на підставі наказу №102-к, позивача звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України.

Із вказаним звільненням позивач не згоден, оскільки за п.2 ст. 41 КЗпП України можливо звільнення працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, якщо винні дії працівника дають підстави для втрати до нього довір'я зі сторони власника або уповноваженого органу. Згідно посадової інструкції головного інженера вбачається, що головний інженер не відносить до зазначених у п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, осіб. Тому звільнення із вказаних підстав є незаконним.

В зв'язку із незаконним звільненням, позивач поніс моральні страждання та переживання, розмір заподіяної моральної шкоди він оцінив у 1 000 000 грн.

23.10.2015р. позивач уточнив позовні вимоги, вказав, що моральна шкода полягає у тому, що порушенням його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу просить стягнути із розрахунку середнього заробітку 6110,53 грн., за період з 28.09.2015р. до моменту поновлення на роботі.

12.11.2015 року було постановлено заочне рішення по справі, яке за заявою представника відповідача ухвалою суду від 02.02.2016р. скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку.

24.02.2016р. позивач доповнив позовні вимоги, просить скасувати наказ №102-к/1 від 28.09.2015р. ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара", яким було внесено зміни у наказ №102-к від 28.09.2015р. щодо надання відпустки позивачу та звільнення за власним бажанням з 28.09.2015р., як такий, що не відповідає вимогам законодавства України /а.с. 131-137/.

У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати на підставі наявних доказів.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову не надав. Ухвали суду від 18.02.2016р. та від 25.02.2016р. про витребування доказів залишені без виконання, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання на поважності причин ненадання витребуваних доказів, суду не надано.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає можливим задовольнити позов частково.

Судом встановлено, що з 13.03.2013р. ОСОБА_1 був призначений на посаду виконуючого обов'язки головного інженера ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара", з 19.09.2013р. призначений головним інженером, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 16/.

Згідно наказу від 28.09.2015р. №102-к ОСОБА_1 звільнено з 28.09.2015р. по п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри до нього /а.с. 17/.

Копію наказу про звільнення позивач отримав поштою 07.10.2015р. /а.с. 7/.

Наказом №102-к/1 від 28.09.2015р. внесені зміни до п.1 наказу №102-к, а саме: "надати ОСОБА_1 - головному інженеру заводу щорічну відпустку за період: 13.3.2013р. - 24 к/дні, 13.03.2014р. - 13.03.2015р. - 28 к/днів, 13.03.2015р. - 28.09.2015-13 -13 к/дні, з послідуючим звільненням за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП 02.11.20115р." /а.с. 109/.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного.

Суд прийшов до висновку, що при виданні наказу №102-к/1 від 28.09.2015р., працівниками ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" не було дотримано загальних положень організації роботи з документами в установах незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням, встановлених нормами Національного стандарту України "Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного від 07.04.2003р. №55.

У п.105 Типової Інструкції з діловодства, затвердженої постановою КМУ від 30.11.2011р. №1242 зазначено, що накази нумеруються у порядку їх видання у межах календарного року. Тобто, накази з основної діяльності адміністративно-господарських питань та з кадрових питань (особового складу) мають окрему порядкову нумерацію, а не нумеруються з дробними значеннями.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19 жовтня 2005р. "Про реєстрацію наказів щодо особового складу", усі накази по особовому складу реєструються в книзі реєстрації наказів, яка повинна бути пронумерована, прошнурована, скріплена підписом керівника та сургучною печаткою підприємства. Вилучення аркушів з книги не допускається, виправлення також. Записи в книзі мусять відповідати наявності наказів. Книга реєстрації наказів є документом суворої звітності і постійного зберігання. Книга реєстрації наказів ведеться працівником кадрової служби, який готує і веде облік наказів по особовому складу.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, наданий відповідачем наказ №102-к/1 від 28.09.2015р. викликає сумнів у його достовірності, оскільки оформлений із порушенням вищевказаних нормативно-правових актів. Крім того, позивач не був ознайомлений із вказаним наказом, відповідачем на його адресу був надісланий лише наказ №102-к від 28.09.2015р. про звільнення за ст. 41 п.2 КЗпП України, вих. №45/154 від 29.09.2015р. /а.с.7, 17/, в зв'язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі 08.10.2015р.

Крім того, надана відповідачем копія заяви ОСОБА_1 від 28.09.2015р. про надання відпустки із наступним звільненням /а.с. 64/, містить дописки, зокрема що стосується дати та тексту "з послідуючим звільненням". Тому суд не бере до уваги вказану заяву, та, враховує, що відповідачем передбачених дій для звільнення позивача за власним бажанням не здійснено, наказ винесено з порушенням норм діючого законодавства, з копією наказу ОСОБА_1 не ознайомлений.

Відповідач доводи позивача не спростував, на неодноразові ухвали суду про витребування доказів для огляду у судовому засіданні, витребовувані документи, зокрема, оригінал заяви Семенця про звільнення, оригінали наказу №102-к від 28.09.2015р., №102-к/1 від 28.09.2015р., журнал реєстрації вихідної кореспонденції, журнал реєстрації наказів по особовому складу, не були надані.

Таким чином, суд вважає, що наказ від 28.09.2015р. №102-к/1 підлягає скасуванню, як постановлений з порушенням норм чинного законодавства.

Що стосується наказу від 28.09.2015 р. №102-к про звільнення позивача за ст. 41 п.2 КЗпП України, суд прийшов до наступного:

Згідно ч.1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:

2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із наступними змінами і доповненнями), звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Тобто, для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.п.), винна дія працівника, та втрата до нього довір'я з боку власника або уповноваженого органу.

Як слідує із наданої посадової інструкції головного інженера ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара", затвердженої 25.04.2011р., головний інженер розробляє та проводить технічну політику на підприємстві, впроваджує нові, більш прогресивні види обладнання та технологічні процеси, передовий досвід з метою забезпечення виробничих завдань /а. с. 8-11/.

Таким чином, підстав для віднесення позивача до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, суд не вбачає.

Із наказу про звільнення також не вбачається які саме винні дії ОСОБА_1 по безпосередньому обслуговуванню грошових, товарних або культурних цінностей дали підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ч.1,2,7 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неправомірність звільнення позивача на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, в зв'язку із чим, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді головного інженера. Рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2015р. по 12.11.2015р., виходячи із розміру середньомісячного заробітку у розмірі 6110,53 грн., та середньогодинного заробітку 36,59 грн. /а.с. 37/, складатиме виходячи із 40-годинного робочого тижня: 36,59 грн. х 928 годин = 33955,52 грн. (за 1 робочий день у вересні, 21 робочий день у жовтні 2015р., 21 робочий день у листопаді 2015р., 23 робочих дні у грудні 2015р., 15 робочих днів у січні 2016р., 21 робочий день у лютому 2016р., 14 робочих днів у по 21.03.2016р., всього 31 робочий день, що становить 116 днів х 8 годин = 928 годин).

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд приходить до висновку, що неправомірним звільненням позивача, порушенням його законних прав, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у понесених ним душевних стражданнях, втратою нормальних життєвих зв'язків, необхідністю докладати позивачем додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, виходячи із принципів розумності та справедливості, із врахуванням глибини понесених позивачем моральних страждань, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти частини позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду в межах строків, встановлених ст. 233 КЗпП України. Так, копію наказу про звільнення №102-к від 28.09.2015р. на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, позивач отримав поштою 07.10.2015р., а звернувся до суду 08.10.2015р., про наявність наказу №102-к/1 від 28.09.2015р., виданий ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", яким було внесено зміни у наказ №102-к від 28.09.2015р., позивач дізнався після ознайомлення із матеріалами даної цивільної справи 18.02.2016., уточнення до позову у зв'язку із цим подані до суду 24.02.2016р.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави у розмірі 2012,80 грн. (за вимоги немайнового характеру про поновлення на роботі 487,20 грн., про стягнення моральної шкоди 487,20 грн., майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 487,20 грн., про скасування наказу №102-к/1 від 28.09.2015р. - 551,20 грн. Всього 487,2 х 3 = 1461,60 грн. +551,20 = 2012,80)

Керуючись ст.ст.10,30,31,60,81,88,212-215, 367 ч.1 п.4 ЦПК України, ст.ст.41, 235, 237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Скасувати наказ №102-к/1 від 28.09.2015р., виданий ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", яким було внесено зміни у наказ №102-к від 28.09.2015р.

Визнати звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, згідно наказу №102-к від 28.09.2015р., неправомірним.

Поновити ОСОБА_1 на роботі у Державному підприємстві "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" на посаді головного інженера.

Стягнути з Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", , що знаходиться за адресою: вул.Адміральська, буд. 38 м.Миколаїв, на користь ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2015р. по 12.11.2015р. у розмірі 33955,52 грн. (тридцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять грн. 52 коп.), та заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.).

Стягнути з Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", , що знаходиться за адресою: вул.Адміральська, буд. 38 м.Миколаїв, на користь держави судовий збір у розмірі 2012,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

В задоволенні решти частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Мамаєва