Справа № 263/6040/16-ц Провадження № 2/263/1634/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування зазначила, що після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка, в свою чергу, належала батькам померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло за НОМЕР_1 від 17.05.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик». В органах технічної інвентаризації право власності на вищевказану квартиру зареєстроване не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, належну їй 1/2 частку квартири успадкував її чоловік ОСОБА_4, який проживав разом з померлою на час відкриття спадщини, проте до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 Після його смерті ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька у вигляді квартири АДРЕСА_1, проте отримати свідоцтво про право на спадщину не встигла. Коли позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, їй було відмовлено, оскільки наданий нею документ (свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 17.05.1993, видане Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик»), який підтверджує право власності спадкодавиці на квартиру, не відповідає вимогам законодавства. Окрім неї спадкоємцями першої черги після смерті матері є її сестра, відповідачка у справі, ОСОБА_2, та батько ОСОБА_2, який відмовився від прийняття спадщини шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. У зв'язку з зазначеним просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3

Представник позивачки ОСОБА_6 у судове засідання надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідачка у судове засідання надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позов визнала повністю, не заперечувала проти визнання права власності на спірну квартиру за позивачкою ОСОБА_1

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 17.05.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно особового рахунку НОМЕР_3 та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 25.08.1949 року ОСОБА_4 мешкав разом з дружиною ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1 до смерті останньої, а отже прийняв спадщину після смерті дружини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 27.08.1949 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 30.11.1979 року ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно копії спадкової справи № 390/2013 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, відкритої Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, спадкоємицею за законом першої черги, яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за вх. №1004 від 21.08.2013 року є донька померлого ОСОБА_3 Інші спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_4 відсутні.

Згідно довідки Міського бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства № 4553 від 08.01.2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в БТІ не реєструвалося.

Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Фоміної А.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії №270/02-31 від 13.02.2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, яке складається з квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з подачею нею документів, які не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_9 від 04.06.2011 року та серії НОМЕР_10 від 04.06.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками померлої ОСОБА_3 відповідно.

Згідно копії спадкової справи № 16/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, відкритої Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями за законом першої черги, які прийняла спадщину шляхом подачі заяв до нотаріальної контори за вх. №28 від 19.01.2016 року та № 27 від 19.01.2016 року є, відповідно, доньки померлої ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Чоловік померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини на користь доньок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом подання 19.01.2016 року відповідної заяви до нотаріальної контори за вх. № 29. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. про відмову у вчинені нотаріальної дії №964/02-31 від 05.05.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, яке складається з квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з подачею нею документів, які не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, було видано на підставі розпорядження (наказу) від № 3988 від 17.05.1993 року, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги.

Згідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обов'язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру.

Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, право власності на приватизовану квартиру виникло у спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з моменту видачі розпорядження про передачу квартири в спільну сумісну власність, тобто з 17.05.1993 року.

З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивачка, як спадкоємиця прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4, але належним чином не оформила спадкові права, але не може отримати свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, враховуючи той факт, що відповідачка позов визнала повністю, слід захистити права позивачки та в судовому порядку визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 як за єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 80, 88, 197, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,9 кв. м, жилою площею 27,2 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.Г.Шатілова