Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1225/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.

ОСОБА_2

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогран» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,-

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогран» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обґрунтування зазначала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,00 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю. У 2015 році їй стало відомо, що з нею укладено на вищевказану земельну ділянку договір оренди строком на 10 років. Вказаний договір оренди землі та акти прийому-передачі позивач не підписувала та не передавала своїх повноважень на укладення договору.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати вказаний договір оренди земельної ділянки недійсним.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема зазначає, що у позивача не було волевиявлення на укладення оспорюваного договору, підпис у графі «Орендодавець» у договорі виконаний не самою ОСОБА_3Р, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, також вважають неправильним встановлений судом початок перебігу строку позовної давності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ТОВ Агрогран заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Ухвалене рішення не відповідає зазначеним вимогам, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом надана неналежна оцінка обставинам справи, порушені норми матеріального і процесуального права.

Крім цього, суд відмовив у задоволенні позові як з підстав заявлених вимог(по суті) так й за пропуском строку позовної давності, що є неправильним, оскільки це є дві самостійні підставі для відмови у позові.

Ухвалене судом рішення не відповідає вимогам ст.212-215 ЦПК України та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до ст.309 ЦПК України.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України).

Договір оренди землі підлягає державної реєстрації і набуває чинності після його державної реєстрації (ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною(ч.3 ст.215 ЦК України).

Договір оренди землі може бути визнано у судовому порядку недійсним з підстав, передбачених ст.215 ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК на момент вчинення правочину. Зокрема, у разі недодержання вимог ч.3 ст.203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину та відповідності його внутрішній волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 5,00 гектарів сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю, виданим Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 05лютого 1998року(а.с.5).

Відповідно до наявного у матеріалах справи договору оренди землі від 22 лютого 2012 року та акту прийому-передачі земельної ділянки, належна позивачці земельна ділянка була передана в строкове платне користування терміном на 10 років ТОВАгрогран. Здійсненна державна реєстрація договору у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 12 листопада 2012 року за №04798 (а.с.6-7).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що договір оренди не підписувала, тому така угода є недійсною. Як на доказ вказувала на висновок судової почеркознавчої експертизи, призначеної судом за Ії клопотанням.

У висновку судової почеркознавчої експертизи № 2150 від 05.01.2016року стверджується що підпис від імені ОСОБА_3 у спірному договорі у графі "Орендодавець", виконані не самою ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.89-91).

Перевірка належності підпису особі не може підтверджуватись будь-якими засобами доказування(ст.59 ЦПК України).

Висновок експерта стороною відповідача і судом визнаний як належний і допустимий доказ у справі.

Таким чином, є встановленим, що ОСОБА_3 не була стороною спірного договору і не підписувала його, що доводить про відсутність її волевиявлення на момент вчинення правочину. Недодержання цих вимог закону, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, виходив з того, що договір укладений у належній письмовій формі, проведена його державна реєстрація, внутрішня воля позивачки відповідає укладеному договору оренди, оскільки умови договору виконуються сторонами, позивач отримує орендну плату, тобто нею вчинені всі дії, що підтверджують її бажання укласти договір(ч.2 ст.642 ЦК України), тому не убачає порушення прав позивача.

Проте, висновок суду є невірним, як такий, що суперечить змісту ч.3 ст.203 ЦК України, оскільки суд прийняв до уваги дії позивача, що відбулися після укладення договору, що у даній справі немає правового значення і положення ч.2 ст.642 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин що виникли.

Таким чином, висновок експерта не спростовано, доводи позивача підтверджуються належними і допустимими доказами, тобто вимоги позову є обґрунтованими. За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права.

Стороною відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції заявлено про застосування строків позовної давності(а.с.22).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки( ст.257ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач вказував, про те, що перебіг строку

позовної давності почався з часу отримання позивачем орендної

плати за укладеним договором оренди, тобто з липня 2012року, тому звернення з позовом до суду у жовтні 2015року є порушенням такого строку.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача і сплив строку позовної давності також визначив як підставу для відмови у позові.

Висновок суду не є вірним.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно оглянутого апеляційним судом журналу реєстрації видачі договорів оренди, копія якого долучена до матеріалів справи, позивач спірний договір оренди земельної ділянки, після проведення його державної реєстрації, отримала 15.12.2012року, що посвідчено її підписом. Належність підпису позивачу підтверджена сторонами.

Таким чином встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише 15.12.2012року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту отримання позивачем плати за користування землею, є таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-48цс15.

Позивач звернулась до суду 29 жовтня 2015року, про укладений договір оренди і порушення своїх прав їй стало відомо 15.12.2012року, отже строк звернення до суду не пропущений, правила позовної давності не застосовуються.

Суд в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд не перевірив належним чином усі обставини справи, не з`ясував чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, не дано належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до наведеного, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення відповідно до п.п.1,3,.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрогран» від 22 лютого 2012року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровелічківському районі 12 листопада 2012року за № 04798.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: