Провадження №2/712/536/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого - судді Пироженко В.Д.

при секретарях Жук О.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними вказуючи, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.10.2008 року відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Після завершення ремонтних робіт, з вересня 2009 року вона разом з батьками вселилась в дану квартиру, почала там проживати та була зареєстрована 14.09.2009 року. З того часу місця свого проживання вона не змінювала.

25.09.2012 року її було знято з реєстрації та перереєстрована за адресою м. Черкаси, узвіз Мисливський, 4/2. Вважає дії щодо її зняття з реєстрації неправомірними так як місця свого проживання вона не змінювала.

27.09.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ « Державний ощадний банк України» укладено іпотечний договір № 08-12/01 на підставі якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку квартиру в забезпечення виконання зобов»язань ПП «Меблева фабрика Роміра» за кредитним договором.

На час укладення іпотечного договору вона проживала в квартирі, була неповнолітньою, а тому для передачі квартири в іпотеку необхідна була згода органу опіки та піклування, якого цей орган не надав. Тому даний іпотечний договір не відповідає вимогам ст. 215 ЦК України. Просить визнати недійсним правочин від 25.09.2012 року по зняттю її з реєстрації місця проживання та визнати недійсним іпотечний договір від 27.09.2012 року.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позовні вимоги позивачки підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, просив в позові позивачу відмовити.

Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_6 позовні вимоги позивачки не визнала, просила в позові позивачу відмовити.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.09.2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та приватним підприємством «Меблева фабрика «Роміра» укладений договір відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування в розмірі 910 000 грн. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 27.09.2012 року укладений іпотечний договір № 08-12/01, відповідно до якого іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов»язань за кредитним договором, передала в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2. Дана квартира належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2В, згідно свідоцтва про право власності.

Даний іпотечний договір підписаний відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, який надав нотаріально посвідчену згоду своїй дружині на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_3 та на укладання і підписання договору іпотеки на умовах за її розсудом. Заява посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7

27.09.2012 року відповідач ОСОБА_2 надала до банку нотаріально посвідчену заяву якою повідомила, що дитина ОСОБА_1, будь-яким чином ( в повній мірі чи частково, на постійній основі або тимчасово) не користується нерухомим майном, яким є квартира АДРЕСА_4. Права ОСОБА_1 на житло забезпечені шляхом користування нею нерухомим майном, яким є будинок по узвозу Мисливський, 4/2 в м. Черкаси, де і зареєстрована на проживання.

Відповідно до ст.3 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, реєстрація це внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ст. 6,7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (станом на 27.09.2012 року), за заявою особи або її законного представника зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Для реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації, особа або її законний представник подає письмову заяву, паспорт, документи про право на проживання в житлі, посвідчення особи законного представника.

Відомості про реєстрацію місця проживання особи вноситься до паспорта громадянина України, який видається особі по досягненню нею 16 років. Право на розпорядження паспортом належить лише його власнику.

Згідно ст.177 СК України та Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов»язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання.

Отже, при укладенні іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов»язково вимагається дозвіл органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Отже, місце проживання неповнолітньої дитини є фактичне місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Відповідач ОСОБА_2 перед укладенням іпотечного договору надала банку довідку про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 114 від 25.09.2012 року, видану ПП «Утримання багатоквартирних будинків», про те, що до складу сім»ї зареєстрованих в ІНФОРМАЦІЯ_1;, кв.34 входить одна особа _ ОСОБА_2

З довідки про склад сім»ї № 594 від 26.09.2012 року, виданої комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Центральний» вказано, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 узвіз Мисливський, 4, кв.2 разом зі своїм батьком ОСОБА_3., що є цілком допустимим за діючим законодавством та не порушує права неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч.2-4 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватись моральних засад.

Частиною 1 ст.158 ЖК УРСР передбачено, що члени сім»ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої особи про відсутність прав дитини на майно яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною , а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, та які застосовуються органами опіки та піклування.

Дані висновки також викладені в правових позиціях Верховного Суду України у справі № 6-384цс15 від 30.09.2015 року.

Суд вважає, що з поданих документів нотаріусом було встановлено, що неповнолітня ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що дитина не має права власності на дане майно, а тому згода органу опіки та піклування не потрібна.

Покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що позивачка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, підтверджують лише факт її проживання. Крім того, свідки зазначили, що позивачка з вересня 2012 року проживає в м. Київ де навчається та приїздить в м. Черкаси на вихідні дні.

Суд приходить до висновку, що при укладенні договору іпотеки ніяким чином права позивачки не були порушені. Вона була зареєстрована разом зі своїм батьком, відповідачем по справі, за адресою узвіз Мисливський, в м. Черкаси. Із письмових заяв батьків, права ОСОБА_1 забезпечені шляхом користування нерухомим майном по узвозу Мисливський, 4 кв.2 в м. Черкаси. Право користування вказаною квартирою позивач мала лише як член сім»ї іпотекодавця в силу ст. 405 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що іпотечний договір від 27.09.2012 року укладений з дотриманням норм чинного законодавства, без порушень будь-яких прав позивачки, а тому відсутні будь-які підстави для визнання даного договору недійсним.

Не підлягають до задоволення і вимоги позивачки в частині визнання недійсним правочину від 25.09.2012 року по зняттю її з реєстрації місця проживання. Реєстрація місця проживання за своїм змістом не є правочином, а реєстраційна дія, які не підлягають визнанню недійсними.

Керуючись ст.ст.5 10, 11, 60,209,212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.2013, 215, 405 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: