У х в а л а

25 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Тячівського районного суду Закарпатської області

від 15 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області

від 10 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Тячівської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - управління Держземагентства у Тячівському районі Закарпатської області, про скасування рішення міської ради та державного акта про право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Тячівський районний суд Закарпатської області рішенням від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року, позов ОСОБА_7 задовольнив, постановив скасувати рішення Тячівської міської ради Закарпатської області про надання ОСОБА_6 земельної ділянки та державний акт про право власності на цю земельну ділянку

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалені у справі судові рішення залишила без змін.

11 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 393 Цивільного кодексу України, статей 140 - 149, 152 Земельного кодексу України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2013 року, 13 травня 2015 року та постанову Вищого господарського суду України від 29 липня 2015 року в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 11 листопада

2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 14 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач незаконно позбавлений права користування земельною ділянкою, оскільки рішення органу місцевого самоврядування щодо припинення його права користування спірною земельною ділянкою скасовано рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях містяться такі висновки:

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2013 року та 13 травня

2015 року, суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд, зазначив про порушення судами норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ;

- у постанові Вищого господарського суду України від 29 липня

2015 року касаційний суд, залишивши без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення міської ради, погодився з його висновком про те, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність громадянам земельних ділянок є ненормативним актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію шляхом його виконання; скасування цього рішення не породжує наслідків для власника, оскільки його право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою ґрунтується на підставі правовстановлюючого документа; крім того, обраний прокурором спосіб захисту прав позивачів щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, не призводить до поновлення їх порушених прав та інтересів стосовно спірної земельної ділянки.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У наданій для порівняння постанові від 11 листопада 2014 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що право позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік було порушено незаконним звільненням його з посади та несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення на публічній службі, а тому відповідач, надаючи позивачу відпустку за 2009 рік, зобов'язаний поновити порушене право позивача на отримання цієї допомоги незалежно від наявності бюджетних асигнувань на цю виплату.

Таким чином, порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що ця ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у наданій постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_7 до Тячівської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - управління Держземагентства у Тячівському районі Закарпатської області, про скасування рішення міської ради та державного акта про право власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Тячівського районного суду Закарпатської області

від 15 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області

від 10 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема