Провадження № 2/522/1208/16
Справа № 522/430/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В. І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 13.01.2016 року звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що у шлюбі сторони перебувають з 03.10.1998 року, мають двох неповнолітніх дітей, але останнім часом без відповідних причин між ними виникли дуже напружені відносини, які призвели до повного непорозуміння, що свою чергу негативно впливає на їх спільних дітей. Відповідач є військовослужбовцем, додому приїздить вкрай рідко, а відтак фактично спільне господарство сторонами вже тривалий час не ведеться.

Ухвалою судді від 28.01.2016 року провадження у зазначеній справі відкрито.

Позивачка в судове засідання не зявилась, до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився, хоча був повідомлений належним чином у встановленому порядку про дату, час та місце судового засідання, поважних причин щодо своєї неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 03.10.1998 у Миколаївському відділі реєстрації одружень, актовий запис № 937. Свідоцтво про шлюб серії 1-ФП № 049368. (а.с.3). Зі свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «Сухомудренко».

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3,19.03.2008 р.н, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 077283, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 031945, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

З пояснень сторін встановлено, що сторони проживають окремо з 2013 року, Відповідач є військовослужбовцем, додому приїздить вкрай рідко, а відтак фактично спільне господарство сторонами вже тривалий час не ведеться.

Суд також бере до уваги той факт, що відповідачем неодноразово подавалися до суду заяви про відкладення розгляду справи та надання подружжю строку для примирення, які судом постійно задовольнялися, а ухвалою від 08.07.2016 року сторонам наданий строк для примирення до 21.09.2016 року, згідно ч. 5 ст. 191 ЦПК.

Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони припинили подружні відносини й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

В судовому засіданні при вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Коституції України, ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 179, 197 ч.2, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 03.10.1998 у Миколаївському відділі реєстрації одружень, актовий запис № 937. Свідоцтво про шлюб серії 1-ФП № 049368..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя: Домусчі Л. В.

21.09.2016