АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1228,00 грн. починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Під час розгляду справи, позивач ОСОБА_3 подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000,00 грн. починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, (а.с.21).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, під час спільного сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4. Відповідач добровільно визнав своє батьківство, однак не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки її доходів не вистачає для забезпечення дитині всіх необхідних потреб, враховуючи його вік та стан здоров'я.

Рішенням Дніпровського0 районного суду м. Києва від 29.07.2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця містаКиєва, працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «Правочин», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 30 травня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Києва, працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «Правочин», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.. 00 коп., у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково - у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

В скарзі посилався на те, що суду першої інстанції були надані докази, що відповідач працює , розмір його заробітної плати становить 1450 грн., в нього є іще дитина, яку він також зобов'язаний утримувати, кредитні зобов'язання, а тому суд повинен був стягнути аліменти не в твердій грошовій сумі, а відповідно в частці від його заробітної плати.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач заперечувала проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За положеннями статей 18, 181 СК України, роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з матеріального становища кожної із сторін спору, стану здоров'я платника аліментів та інтересів дитини, а також вимог закону, що до рівного обов'язку батьків утримувати їх неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції,так як вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про народження віл 12.05.2004 року НОМЕР_2 актовий запис 1103 батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_2, а матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 3)

Неповнолітня дитина проживає з матір'ю, та перебуває на повному її утримання. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду позивач по справі вона не має постійної роботи. Її дохід становить приблизно 3000 грн. на місяць.

Відповідач по справі надав суду довідку, відповідно до якої він працює директором ТОВ «ОП «Правочин» і розмір його щомісячного окладу складає 1450 грн. на місяць. Довідка надана суду, підписана самим відповідачем по справі.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідач має не виплачений кредит за придбаний ним у власність автомобіль «Хюндай Тюксон» , 2007 року випуску.

Перевіривши матеріали справи та з'ясувавши доводи апеляційної скарги, колегією суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач приховує свої дійсні доходи з метою ухилення від надання належної матеріальної допомоги на утримання дитини.

Апеляційному суду представник відповідача надав довідку з ДПІ у Дніпровському РГУ Державної фіскальної служби у м. Києві від 16 вересня 2016 року. Проте, з останньої також не вбачається, що відповідач має стабільний дохід та з вказаної довідки неможливо встановити, яку заробітну плату відповідач отримує щомісячно.

Підписана самим відповідачем довідка, обґрунтовано не була взята судом до уваги, як доказ реальних доходів відповідача. При цьому слід зазначити, що в довідці вказано лише оклад.

З урахуванням того, що у відповідача є майно: квартира, автомобіль, які потребують витрат на їх утримання, також відповідач сплачує кредит, та витрачає кошти на своє утримання, колегія суддів приходить до висновку, що надані відповідачем докази не відображають його дійсний майновий стан.

Посилання відповідача на те, що він утримує іще одну неповнолітню дитину, також є недоведеними, оскільки суду не надані жодні докази, що відповідач проживає разом з ОСОБА_5, 2014 року народження, та надає на утримання останнього будь-яку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

На думку колегії суддів, місцевий суд визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, врахував , що відповідач в даній справі ухиляється від свого прямого обов'язку забезпечувати життєдіяльність своєї дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я, та намагається приховати від суду дійсний розмір своїх доходів, з метою звести свої витрати на дитину до передбаченого законом мінімуму 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ( 1531 грн. для дітей від 6 до 18 років з 01 травня 2016 року)

Так відповідно до прохання відповідача в апеляційній скарзі він просить стягнути з нього аліменти в розмірі ј частини від 1450 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку.

Разом з тим за інформацією Головного управління статистики у місті Києві середня номінальна заробітна плата за видами діяльності у січня 2016 року становила 7126 грн., а у липні 8649 грн.

Відповідач є здоровою працездатною людиною, відповідно при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення своїм дітям, він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити кошти, з яких витратити на утримання кожного з свої дітей по 1500 грн.

Враховуючи засади цивільного судочинства, а саме справедливість та добросовісність, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, відповідає цим вимогам.

В разі стягнення аліментів в тому розмірі, який просить відповідач, від зарплати, яку він повідомив суду, сума, яку отримуватиме позивач складатиме приблизно 500 грн., тобто, весь тягар утримання дитини буде покладений на матір, з якою вона проживає, внаслідок чого буде порушена ст. 141 ЦК України, щодо рівного обов'язку батьків утримувати дітей.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач має постійний регулярний дохід, а тому суд зобов'язаний був стягувати аліменти лише в частці від доходу, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що ст. 184 СК України надає право суду, за наявності інших обставин, які заслуговують на увагу, визначати аліменти в твердій грошовій сумі.

В даній справі такі обставини були встановлені, і суд в першу чергу повинен був виходити з інтересів дитини, яка має право на забезпечення її мінімальних потреб: харчування, навчання, здоров'я та духовний розвиток.

Стягнення аліментів з відповідача в сумі 1500 грн., та з врахуванням коштів, які може та зобов'язана витратити на дитину матір, забезпечить неповнолітній дитині мінімальний рівень життя в м. Києві.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення прав іншої неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідач не довів суду, що він взагалі надає кошти на утримання своєї другої дитини. Крім того, як вже зазначалось вище, відповідач зобов'язаний утримувати обох дітей і будучи здоровою людиною, має можливість в м. Києві заробити достатні кошти для забезпечення інтересів обох дітей.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування законного та справедливого судового рішення.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Також, колегія суддів роз'яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: