Справа № 357/3164/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/4518/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 21.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів одержаних без достатньої правової підстави, -

встановила :

у березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонногосуду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги, тим, що 24 жовтня 2015 року та 26 жовтня 2015 року ОСОБА_2 сформував два помилкові банківські перекази по 50 000 грн. кожен на ім'я ОСОБА_3

Кошти в загальній сумі 100 000 грн. були списані на користь неналежного одержувача - відповідача, який частково повернув кошти на загальну суму 43658 грн.

Просив стягнути з відповідача кошти, які останній набув без достатньої правової підстави в розмірі 56 342 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та такими, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що будь - який договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття цієї пропозиції (акцепту) другою стороною.

Крім того, апелянт, вважає, що оскаржуване рішення не містить жодної інформації про те, на яких саме умовах було укладено договір позики та якими доказами підтверджується його укладення з боку позивача.

Також, в рішенні суду першої інстанції відсутні відомості про те, коли саме між сторонами була досягнута згода про укладення договору, про надання якої суми позики домовилися сторони, це були два різні договори чи один, чи погодився позивач на те, щоб позика була безпроцентною, на який саме строк були надані кошти, яким чином і де вони мали бути повернуті позивачу.

Просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 жовтня 2015 ОСОБА_2. сформував через банк ПАТ «Приватбанк» банківський переказ коштів на суму 50 000 грн., при цьому позивач зазначив отримувачем ОСОБА_3, зазначив його код, розрахунковий рахунок, МФО отримувача .

Встановлено, що 26 жовтня 2015 року ОСОБА_2 знову сформував через банк ПАТ «Приватбанк» банківський переказ коштів на суму 50 000 грн., при цьому позивач зазначив отримувачем ОСОБА_3, зазначив код отримувача, розрахунковий рахунок, МФО отримувача .

Також, встановленим є те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є давнімизнайомими, займалися спортом, часто бувалина спільнихзмаганнях.

Крім того, встановлено те, що відповідач отримав кошти за банківськимипереказами 24 жовтня 2015 року та 26 жовтня 2016 року та повертав позивачу кошти, починаючи з 27 жовтня 2015 року по 12 грудня 2015 року на загальну суму 43 658 грн., щопідтверджено роздруківкою CMC повідомлень, що знаходяться в матеріалах справи (а.с.9,10,11,12).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що все таки між сторонами мав місце договір позики, який не було належно укладено, тобто не дотримана письмова форма договору позики.

Крім того, в матеріалах справи є підтвердження про передачу коштів та про часткове повернення цих коштів.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або йогозбереження без достатніхправовихпідстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньоїправовоїпідстави.

Згідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 та 2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підставвиникненняцивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язаннямєправовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог нього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту абоіншихвимог, щозвичайноставляться.

Згідно із частиною першою ст.177 ЦК України об'єктами цивільних права,зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи доіншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чиправочином.

Частиною першоюст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, змінуабоприпиненняцивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторонимаютьправо обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписамичастинипершої ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якимиобмінялисясторони.

Майно не можевважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних, цивільних прав та обов1язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст.11 ЦК України.

Загальна умова частини першої ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст.11, 600,601, 604- 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуттяоднієюзісторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони впорядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припиненаабобулавідсутнявзагалі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року №6-88цс13, від 03 червня 2015 року №6-100цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу надання коштів 100 000грн. регулюються положеннями ст.ст.1046,1047 ЦК України, оскільки надані позивачем грошові кошти за своєю природою є коштами в розумінні вимог ст.827 ЦК України - договору позики, а тому колегія суддів прийшла до висновку, що за відсутності вимоги про стягнення грошової суми з відповідача за договором позики, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді