Справа № 127/7005/15-ц Провадження № 22-ц/772/114/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 57Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Іванюка М.В., Панасюка О.С.

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і трьох відсотків річних, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду від 26 листопада 2015 року, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і трьох відсотків річних. Зазначив, що 06.03.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір вкладу «Депозит плюс», за умовами якого банк прийняв від нього кошти в сумі 32000 грн., строком на 366 днів, до 06.03.2015 року, включно, під 19% річних, які нараховуються щомісячно та 2% річних, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс». Зазначив, що по закінченню строку договору він звертався до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте банк відмовив, оскільки вклад ним був внесений у відділенні банку на території АР Крим, котра окупована Російською Федерацією. Тому просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» 39836,92 грн., з яких: 32000 грн. сума вкладу; 6720,00 грн. відсотки; 1037,12 грн. інфляційні втрати та 79,80 грн. три відсотки річних.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь 45258,28 грн., з яких: 32000 грн. сума вкладу; 10080,00 грн. відсотки; 2938,88 грн. інфляційні втрати; 239,40 грн. три відсотки річних, а також 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду від 26.11.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг та витребування грошових коштів за договором вкладу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначив, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та неповно оцінив докази по справі. Зокрема, судом не було взято до уваги виписку по рахунку відкритому на виконання умов депозитного договору, засвідчену штампом ПАТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі ,перевіривши матеріали справи ,рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 06.03.2014 року в філії ПАТ КБ «Приватбанк», яка розташована в Автономній Республіці Крим, між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу «Депозит плюс», згідно якого на рахунок було вкладено 32 000 грн., строком на 366 днів по 06 березня 2015 року включно, зі сплатою відсотків в розмірі 19 % річних, які нараховуються щомісячно та 2 % річних відповідно до додаткової угоди, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс» (а.с. 6, 7).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази внесення позивачем грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок, а тому сторонами недотримана письмова форма договору банківського вкладу, відтак підстави для стягнення коштів відсутні. Крім того, суд виходив з того, що надана в підтвердження внесення коштів виписка (а.с.56) не може являтись допустимим доказом, оскільки остання не містить даних на кінець закінчення договору, з її змісту не можливо встановити повний перелік розрахунків та номера договору.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини по справі, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив відповідно до ст.212 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та правові норми, що їх регулюють та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в

ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного Банку України від 12.11.2003 року № 492, (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п.1.3 глави 1 розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного Банку України №174 від 01.06.2011 року, касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію, номер рахунку отримувача.

Такої ж правової позиції дотримувався Верховний Суд України у справі №6-118цс14, висловленій у постанові від 29.10.2014, висновок якого, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, мотивів для відступлення від якої у колегії суддів немає.

Отже, суд вірно виходив з того, що ненадання позивачем належних і допустимих доказів внесення (перерахування) грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок не свідчить про дотримання письмової форми договору, що є підставою для стягнення коштів.

Доводи скарги про те, що допустимим доказом внесення позивачем коштів на депозит являється виписка по картам (а.с.56) є необґрунтованими, оскільки остання не містить ідентифікуючих даних щодо вкладника, номерів цього рахунку та договору.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: