У х в а л а

12 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л. І., Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2015 року, додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Вінницької обласної державної адміністрації, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Вінницького спеціалізованого колективного підприємства № 6, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, за участю прокуратури Вінницької області, про зобов'язання забезпечити санаторним лікуванням, відшкодування моральної шкоди та інших витрат,

в с т а н о в и л а:

Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 25 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково; зобов'язав відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці забезпечити ОСОБА_4 санаторним лікуванням на 45 діб у санаторії «Борисфен» м. Очакова з вирішенням питання його транспортування до санаторію відповідно до чинного законодавства.

У задоволенні позовних вимог про визнання державного садизму, дискримінації, геноциду щодо позивача, відшкодування 16 тис. 536 грн моральної шкоди та канцелярських і поштових витрат суд відмовив.

Стягнув з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці 487 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.

Вінницький міський суд Вінницької області додатковим рішенням від 8 лютого 2016 року відмовив ОСОБА_4 в задоволенні позову в частині заявлених вимог про забезпечення санаторним лікуванням на 45 діб у санаторії «Борисфен» м. Очакова за 2015 рік до жовтня 2015 року.

Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 23 березня 2016 року рішення суду першої інстанції від 25 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 8 лютого 2016 року залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 квітня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

27 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2015 року, додаткового рішення цього ж суду від 8 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Верховного Суду України від 29 липня 2002 року, 19 березня і 29 травня 2003 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права, а також на постанову Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 квітня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач є інвалідом І групи безстроково із втратою працездатності 100 %, а тому відповідно до статті 42 Закону має право на забезпечення санаторним лікуванням у санаторії «Борисфен» у м. Очакові з вирішенням питання про його транспортування до санаторію; при цьому на підтвердження завданої йому моральної шкоди позивач відповідних доказів не надав; канцелярські й поштові витрати також не можуть бути присуджені з другої сторони, оскільки не пов'язані з розглядом справи.

Разом з тим в ухвалах Верховного Суду України, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 29 липня 2002 року касаційний суд, відмовивши в задоволенні касаційної скарги, погодився з висновками судів про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки бездіяльність відповідача щодо забезпечення позивача санаторно-курортним лікуванням визнана неправомірною;

- в ухвалі від 19 березня 2003 року касаційний суд, відмовивши у задоволенні касаційної скарги, погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки позивач не надав доказів завдання йому діями відповідача моральної шкоди;

- в ухвалі від 29 травня 2003 року касаційний суд, відмовивши у задоволенні касаційної скарги, погодився з висновками судів про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що діями відповідача позивачеві завдано майнової та моральної шкоди.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справах, судові рішення в яких надано заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права при розгляді справ з подібних правовідносин.

Крім того, постанова Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Вінницької обласної державної адміністрації, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Вінницького спеціалізованого колективного підприємства № 6, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, за участю прокуратури Вінницької області, про зобов'язання забезпечити санаторним лікуванням, відшкодування моральної шкоди та інших витрат за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2015 року, додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко