Провадження по справі № 2/522/1260/16
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді Кічмаренка С.М.,
за участю секретаря Гудзь О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності н ? частину квартири АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача.
Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився. Надав до суду заяву по якій просить суд справу розглядати за відсутності позивача, зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не зявився, заяв чи клопотань до суду не подавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов позивача банку підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.
По справі встановлені наступні фактичні обставини.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.1989 року, що вбачається з ОСОБА_3 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя.
Від шлюбу є спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
13.11.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 115276, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, наявною в матеріалах справи ( а.с.7).
Під час зареєстрованого шлюбу 09.07.1998 року відповідачем- Бенер Т.В., яка діяла від свого імені та від імені неповнолітного сина ОСОБА_3 придбано в рівних частках квартиру АДРЕСА_2, що складається з двох кімнат, загальною площею 48,3 кв.м., у тому числі житловою 33, 2 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 970.
Відповідно до чинного законодавства загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.
Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.
Право спільної сумісної власності не поділене на частки, тому усі співвласники мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном.
Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.
Обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.
Річ це обєкт матеріального світу, саме предмети якого є обєктом права власності.
Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.
Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Прагнення реалізувати це право не завжди є свідченням відсутності злагоди між співвласниками.
Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму обєкта права спільної сумісної власності.
При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Позивач просить суд виділити йому у власність ? частину квартири АДРЕСА_3, оскільки у спільній сумісній власності подружжя перебувала ? частина спірної квартири, а інша ? частина належить їх спільному сину ОСОБА_3
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, дійшов до висновку щодо можливості поділити між позивачем та відповідачем спільне майно подружжя у рівних частках, тобто по 1/4 частині вказаного спірного житлового приміщення, визнавши за позивачем право власності на нього.
Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 500 грн.,що підтверджується квитанцією,наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального та сімейного законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
По цих підставах суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити частково, оскільки вони є законними, обґрунтованими, підтверджуються відповідними доказами.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 63, 65, 69, 70 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 59, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, - задовольнити.
Поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 ( ІПН: НОМЕР_1) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 500 грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя : С.М. Кічмаренко