АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 628/141/16-ц Головуючий суддя І інстанції Клімова С. В.
Провадження № 22-ц/790/4632/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: державний нотаріус Куп'янської Державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Євдокія Опанасівна про визнання права власності на спадкову земельну ділянку

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2016 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкову земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача, ОСОБА_7. Після смерті матері відрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0994га., які за законом належали спадкодавцю внаслідок придбання її чоловіком - відповідачем ОСОБА_4 на своє ім'я за договором купівлі-продажу від 06 травня 2006 року, під час проживання ОСОБА_7 і ОСОБА_4 разом однією сім'єю без шлюбу, цей юридичний факт було встановлено рішенням суду від 27 червня 2012 року. Оскільки право власності спадкодавця на вказану частку не було нею оформлено, відповідач ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 за договором від 29 квітня 2010 року продав вказану земельну ділянку площею 0,0994 га ОСОБА_5

Рішенням районного суду від 27 червня 2012 року було також визнано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності спадкодавця ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_4, а також - визнано недійсним договір купівлі-продажу в частині купівлі -продажу 1/4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладений між відповідачем по справі та за позивачем визнано право власності на 1/4 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як спадкоємець першої черги після смерті матері, позивач прийняв спадщину і звернувся до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про спадщину за законом, однак йому було нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що за життя матері не була виділена належна їй частина земельної ділянки.

На підставі вказаних обставин позивач просив суд визнати земельну ділянку площею 0,0994га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_4. Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини земельної ділянки за указаною адресою, укладений між відповідачами та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину цієї земельної ділянки в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7, як укладений з порушенням закону, ст. 215 ЦК України.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 направили до суду заперечення на позовну заяву, зазначали, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 27 липня 2015 року був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 яка належала позивачу на праві власності, на підставі чого з огляду на положення ст.. 120 ЗК України та ст.. 377 ЦК України позивач також продав належне йому право на земельну ділянку. При цьому позивач з причини відсутності грошей відмовився оформити та зареєструвати на своє ім'я право власності на 1/4 частину земельної ділянки із присвоєнням їй окремого кадастрового номеру із цільовим призначенням для обслуговування вказаної 1/4 частини житлового будинку господарських будівель і споруд, а вже після того укладати договори купівлі - продажу як 1/4 частини житлового будинку так і 1/4 частини земельної ділянки, перед підписанням договору, нотаріусом було роз'яснено позивачу зміст ст.120 Земельного Кодексу України та ст.377 Цивільного Кодексу України. Відповідачка, яка на час підписання договору фактично володіла земельною ділянкою загальною площею 0,0994 га. , погодилася сплатити позивачу грошові кошти за купівлю належної позивачу не тільки 1/4 частини житлового будинку та додатково сплатити грошові кошти за 1/4 частину земельної ділянки. При таких обставинах відповідачі вважають, що позивачу слід відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, які просив суд задовольнити, зазначивши, що дійсно продав відповідачці ОСОБА_5 свою частку житлового будинку. З умовами договору купівлі-продажу особисто був ознайомлений. Однак заперечує, що нотаріусом йому були роз'яснені правові наслідки щодо земельної ділянки у разі відчуження житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, просив суд залишити його без задоволення, зазначивши, що позивач продав відповідачці ОСОБА_5 не тільки свою частку житлового будинку, а також і свою частку земельної ділянки на якій розташований цей будинок.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_5 не з'явилася, зазначивши в запереченнях на позовну заяву, про розгляд справи у її відсутність.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2016 року позов ОСОБА_3 - залишено без задоволення, в якому ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2016 року було пізніше виправлено описку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі, ухвалене з порушенням норм матеріального права.

На обґрунтування скарги вказав, що суд не правильно оцінив наявні у справи докази, які підтверджують підстави його позову, помилився із застосуванням норм матеріального права ст. 377 ЦК України та 120 ЗК України, судом не з'ясовано чи мав право апелянт разом із ? частиною житлового будинку продати земельну ділянку, власником якої він не був.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги у передбачених ст. 303 ЦПК України межах, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 15.04.2008 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона померла.

Між відповідачами, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу від 29.04.2010 року, який був посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2-854. Предметом договору став житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0994га., кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за вищевказаною адресою за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності за відповідачкою ОСОБА_5 на зазначену в договорі земельну ділянку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2015 року.

Згідно рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2012 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_4 в період з 05.01.2002 року по 14.04.2008 року. Визнано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4. Визнано недійсним договір купівлі-продажу в частині купівлі-продажу 1/4частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 29.04.2010 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Належну позивачу на праві власності1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці, пл.0,0994га., кадастровий номер НОМЕР_1, належний в цілому відповідачці, який він продав їй та передав у власність, що підтверджується посвідченим Державним нотаріусом договором купівлі-продажу від 27 липня 2015 року, зареєстрованим в реєстрі № 2-1560. Пунктом 3.8. цього договору зазначено, що зміст ст.120 земельного кодексу та ст.377 Цивільного кодексу, сторонам по договору, нотаріусом - роз'яснені.

Право власності відповідачки ОСОБА_5 на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель розташованого за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2015 року.

У відповідності до ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1258, 1261 ЦК України, спадкуванням є перехід права та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно з ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 41 Конституції України затверджено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведено свій позов, оскільки укладаючи з відповідачем ОСОБА_8 договір купівлі-продажу від 27.07.2015 року позивач, разом із відчуженням своєї 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України також продав ? частину земельної ділянки на яку фактично мав право в порядку спадкування за законом, таким чином реалізувавши своє право на розпорядження своїм майном, яке гарантоване йому Конституцією України.

Однак такі висновки районного суду не відповідають обставинам справитна нормам матеріального і процесуального права.

Всупереч вимог ст.. 213 ЦПК України про законність та обґрунтованість рішення, районний суд не з'ясував, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06 травня 2006 року ОСОБА_9 продав відповідачу ОСОБА_4 у складі земельної ділянки загальною площею 0,2007 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, - спірну земельну дялнку площею 0,0994 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 163).

Згідно до чинного рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.205 2року відповідач ОСОБА_4 в той час проживав однією сім'єю без шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_7 і тому цей факт відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення по цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Тому відповідно до вказаної норми ч. 4 ст. 368 ЦК України у суду були підстави для визнання вказаної земельної ділянки площею 0,0994 га спільною сумісною власністю спадкодавця ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_4 і - для визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на ? частку вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7

Крім того відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, дійсно, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України прийнята спадщина завжди вважається належною спадкоємцеві з часу її відкриття незалежно від того, коли вона була фактично прийнята.

Однак районний суд у своїх висновках не взяв до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто у даному випадку до одержання свідоцтва про спадщину на належне позивачеві право власності на ? вищевказаної спірної земельної ділянки, чи визнання цього права за рішенням суду, із подальшою державною реєстрацією цього права, позивач ОСОБА_3 не мав юридичної можливості розпоряджатися своїм правом власності, у тому числі на підставі вищевказаного договору купівлі-пролажу ? частки житлового будинку, в якому не зазначено, що позивач продав належну йому частку земельної ділянки (а.с. 48-49).

При вирішенні позову стосовно дійсності спірного договору купівлі-продажу в цій частині суд повинний був застосувати ст. 658 ЦК України, згідно до якої право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення відповідно до ст. 388 ЦК України.

Районний суд помилково не взяв до уваги і не з'ясував, що у даному випадку позивач не надавав своєї згоди на продаж своєї спадщини у вигляді ? частини спірної земельної ділянки, вона вибула з його володіння не з його волі, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України він вправі витребувати це майно від добросовісного набувача.

Таким чином вищевказаний договір купівлі-продажу в оспореній частині не відповідає вимогам ст.. 658 ЦК України і тому відповідно до ч. 1, п. 1 ст. 203 ЦК України підлягав визнанню недійсним.

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини справи стосовно належності спірної частини земельної ділянки до спадкового майна і про невідповідність спірного договору купівлі-продажу закону; висновки суду про те, що позивач продав належну йому ? частину земельної ділянки не відповідають обставинам справи; суд помилився із застосуванням вищевказаних норм матеріального права, то з передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю.

Відшкодування понесених позивачем судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, вирішується судовою колегією відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 316, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати земельну ділянку площею 0,0994 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? земельної ділянки площею 0,0994 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 29 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Колосовською С.О., реєстровий номер 2-854, в частині продажу ? земельної ділянки площею 0,0994 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з кожного по 275,60 грн.. в порядку відшкодування понесених ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: