Номер провадження: 22-ц/785/1592/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, ОСОБА_2,

при секретарі: Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Одеської міської ради, Управління Держгеокадастру у м.Одесі про скасування рішення виконкому Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року, державного акту від 02 березня 1999 року, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

13.09.2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 12.03.2015 року просив суд визнати неправомірними дії ОСОБА_4 у частині самозахоплення частини земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-Б, яка належить ОСОБА_3, визнати неправомірними дії ОСОБА_4 у частині самозахоплення земельної ділянки (проходу) загального користування, площею 0,01573 за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-В, яка належить Одеській міській раді, скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.12.1997 року №-872 «про передачу у приватну власність членам садового товариства «Трудівник» земельних ділянок для садівництва», відносно ОСОБА_4, скасувати «Державний акт про право приватної власності на землю», виданий гр. ОСОБА_4, 02 березня 1999року, площа земельної ділянки 0,0440 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в для ведення індивідуального садівництва; скасувати реєстрацію «Державного акту про право приватної власності на землю», виданий гр. ОСОБА_4, 02 березня 1999 року, площа земельної ділянки 0,0440 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в для ведення індивідуального садівництва, який зареєстрований в «книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під №-1833»; зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 по праву на спадщину за законом, за її рахунок привести у належний стан частину земельної ділянки, яка нею була самозахоплена і забетонована для проходу до її садівничого будинку, а також відновити металеву огорожу на само захопленій земельній ділянці, яка була нею знищена за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в; зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою (проходом) загального користування, площею 0,01573 га за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-В.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті батька ОСОБА_5 ним були виявлені документи, які вказують як гр. ОСОБА_4 були встановлені межі земельної ділянки в натурі за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в на підставі «ОСОБА_1 встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24 грудня 1997 року і отримання державного акту на право власності на землю.

У технічній документації по встановленню зовнішніх меж земельних ділянок і складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам-членам товариства «Трудівник», розташованого за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 35,в,г,41в,45а,47г,д,е,ж,51б,в,г,д,53а,б,г,61а,б,в,г,д,е,ж,з,74б,в, вул. Довга, №№-36 в,г,д,98 в,г,е,ж,з,і; вул. Естонська, №№6,6,15а,б,в, вул..Щедра, №-68 в,г, є «ОСОБА_1 встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24 грудня 1997 року, в якому вказано про те, що у присутності представника Одеського міського земельно-кадастрового бюро гр.. ОСОБА_6 і землекористувача ОСОБА_4, а також суміжних землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 був складений цей акт, про введення в натурі встановлення меж земельної ділянки, площею 440 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в. У вищевказаному акті було вказано про те, що зі сторони суміжних землекористувачів ніяких претензій при встановлені меж землекористування не заявлено. Вказаний акт був підписаний гр. ОСОБА_4, а також суміжними землекористувачами. Як вказує позивач, підпис його батька ОСОБА_5 є підробним.

Державний акт про право приватної власності на землю ОСОБА_4 був виданий 2 березня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року №-872 «про передачу у приватну власність членам садового товариства «Трудівник» земельних ділянок, для садівництва. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №-1833. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Позивач в останнє судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в останнє у судове засідання не з'явилася, представником позивача надано заяву про слухання справи за їх відсутності, у задоволені позову відмовити.

Представник Держгеокадастру у м.Одесі у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за відсутності представника, у задоволені позову просив відмовити.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_3 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до положень ст.4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Одеської міської ради № 872 від 20.12.1997 року і державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 02.03.1998 року належить на праві приватної власності земельна ділянка №39, площею 0,0440 га, по вул. Тімірязєва, 41-в, у м. Одесі за цільовим призначенням - для садівництва.

Суміжна земельна ділянка № 40 площею, 0,0460, по вул. Тімірязєва, 41-б, у м. Одесі рішенням Одеської міськради №2854-ХХХІV від 15.06.2004 року передана у приватну власність ОСОБА_5 - державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.11.2005 року.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2011 року земельна ділянка по вул. Тімірязєва, 41-б, у м. Одесі належить на праві власності ОСОБА_3.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 п. «в» ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені в ст. 121 ЗК України.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність на безоплатній та платній основі. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельного кодексу України.

Пунктом 1.12 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №-43 «про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організація та обєднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Відповідно до «ОСОБА_1 встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24 грудня 1997 року встановлено, що у присутності представника Одеського міського земельно - кадастрового бюро ОСОБА_6 і землекористувача ОСОБА_9, а також суміжних землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 був складений акт про введення в натурі та встановлення меж земельної ділянки, площею 440 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в. У вищевказаному акті було вказано про те, що представники суміжних землекористувачів ніяких претензій при встановлені меж землекористування не заявлено.

В ході одного із судових засідань ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив призначити по справі судову-почеркознавчу експертизу, з посиланням на те, що підпис батька ОСОБА_5 на «ОСОБА_1 встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» є підробленим.

25.12.2014 року на адресу суду надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до якої підпис від імені ОСОБА_5 у наданому на дослідження акті «Встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24.12.1997 року виконаний не самим ОСОБА_10, а іншою особою. Цей підпис виконаний з наслідуванням підпису (підписами)ОСОБА_5, ймовірно за все, по памяті.

Також, при винесенні рішення, суд врахував висновок Конституційного Суду України, викладений у рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009 року при розгляді справи за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частин 2 статті 19, статті 144 Контситуції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1,10 статті 59 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до якого органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, зверненні до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради було видано державний акт про право приватної власності на землю від 02.03,1998 року.

Таким чином, з часу отримання ОСОБА_4 державного акту про право власності на землю, що надана їй на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №-872 від 20.12.1997 року, вказане рішення у вищезазначені частині вичерпало свою дію у звязку з його виконанням та фактичною реалізацією, та таким чином вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, враховуючи те, що інші позовні вимоги (скасування рішення ВК ОМР від 20.12.1997 р., скасування державного акту про право приватної власності на землю, скасування реєстрації державного акту) є похідними від вищевказаної вимоги суд зробив обґрунтований висновок про відмовлення у позові в повному обсязі. Посилання позивача на виконання підпису на узгоджувальних документах не самим ОСОБА_5, а іншою особою судом правильно не прийнято до уваги враховуючи наступне, у п. « г», ч.1, ст 91 ЗК України викладено обовязок власника земельної ділянки дотримуватися правил добросусідства і не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Зміст добросусідства викладено у ст. 103 ЗК України. Зміст зазначених норм права дозволяє зробити висновок, що власник і користувач земельної ділянки не має права чинити перешкоди в оформленні сусідом права на землю.

Крім того, вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідачки в частині захоплення земельної ділянки яка належить ОМР та зобовзання відповідачки усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки яка належить ОМР не підлягають задоволенню оскільки ОСОБА_3 не є належним позивачем за даними вимогами, а позивач не може захищати порушене право Одеської міської ради.

Вимоги щодо визнання неправомірними дій ОСОБА_4 у частині самозахоплення частини земельної ділянки яка належить ОСОБА_3 та зобовязання відповідачки усунення перешкоди у користуванні земельної ділянки та відновлення металевої огорожі не підлягають задоволенню оскільки судові не надано належних та допустимих доказів (висновок експертної установи, належним чином оформлені земельно-кадастрові виміри, тощо).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_3 пояснив, що суть спора в тому, що відповідачка ОСОБА_4 захопила частину його земельної ділянки у розмірі 5-6 кв.м., пояснював, що належна йому земельна ділянка повинна відповідати розміру вказаному у державному акті. Йому судовою колегією було розяснено, що спір потребує спеціальних знань для його правильного вирішення та розяснив права сторони заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, попередивши про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій. ОСОБА_3 відмовився заявляти клопотання про призначення експертизи, яка могла б зробити висновок про відповідність земельних ділянок сторін розмірам зазначеним в державних актах, що при доведеності позову зробило б конкретним і виконання рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_11 Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

ОСОБА_2