У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі м. Запоріжжя, про встановлення факту визнання батьківства та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Улистопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, який був її батьком та за життя визнав своє батьківство відносно неї, але не був зазначений батьком в актовому записі про її народження. Проте відповідачі, які є спадкоємцями ОСОБА_8, не визнають її право на спадщину як його дочки.

Посилаючись на вказані обставини, просила встановити факт визнання ОСОБА_8 за життя свого батьківства відносно неї, встановивши, що він дійсно є її батьком, а також визнати за нею право власності на ј частини спадкового майна та стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати у справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт визнання ОСОБА_8 батьківства по відношенню до ОСОБА_4

Встановлено, що ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частини спадкового майна, яке належало ОСОБА_8 на день смерті, а саме: на ј частини житлового будинку АДРЕСА_2; ј частини квартири АДРЕСА_1; ј частини автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO Т 131102», 2005 року випуску.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За положеннями ст. 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю позивача та ОСОБА_8 до народження позивача, або спільне виховання чи її утримання ними, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_8 за життя свого батьківства щодо позивача.

Проведена молекулярно-генетична експертиза від 03 березня 2015 року не може бути беззаперечним доказом встановлення батьківства ОСОБА_8 відносно позивача, оскільки вона проведена не щодо спорідненості між самим ОСОБА_8 та ОСОБА_4, а відносно останньої та рідної тітки померлого ОСОБА_9

Показання свідків як зі сторони позивача та відповідачів є суперечливими, тому в силу вимог ст. 57 ЦПК України не можуть бути беззаперечними доказами на підтвердження факту визнання ОСОБА_8 свого батьківства відносно позивача.

Доводи касаційної скарги про неналежну апеляційним судом оцінку наданих позивачем доказів на підтвердження факту визнання ОСОБА_8 за життя свого батьківства відносно позивача - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О. П. Касьян