АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2039/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А., Василенко Л. І.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" - Перкова Георгія Олександровича на заочне рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_7 звернувся з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10 серпня 2016 між ним та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 160038. Відповідно до умов якого лізингодавець («Євролізинг Україна») бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Renault Duster, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (ОСОБА_7.) на умовах, передбачених договором.

В усній формі представник відповідача роз'яснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 133000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день ним було сплачено два рахунки на суму 50 749 грн. 50 коп., 82 250 грн. 50 коп. та 200 грн. відповідно.

Однак, представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. В договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий.

В подальшому відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу автомобіля протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, 50% від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 50 749 грн. 50 коп., є адміністративним платежем за оформлення договору. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням його прав як споживача.

Вважає, що несправедливими є наступні умови:

- про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (порушення п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (порушення п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (порушення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (порушення п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі порушення п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (порушення п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);

- про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробниках п. 1 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Крім того, вважає, що в договорі наявно безліч несправедливих умов договору фінансового лізингу, договір суперечить положенням ЦК України, ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», положенням постанови НБУ від 10.05.2007 № 168, п. 9 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», положенням Конституції України, зобов'язання визначено в іноземній валюті, а не еквіваленті, договір суперечить пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.98 р. №1998 щодо коригування суми лізингового платежу в зв'язку зі зміною в курсу іноземної валюти, укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору та поширення недостовірної інформації в рекламі щодо наявності у Відповідача предмету лізингу.

Просив суд визнати договір фінансового лізингу № 160038 з додатками від 10 лютого 2016 року - недійсним.

Стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» на його користь сплачені кошти в розмірі 133 000 грн. та 200 грн. сплаченої банківської комісії.

Судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір Фінансового лізингу № 160038 з додатками від 10 лютого 2016 року укладений між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_7

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_7 кошти в розмірі 133 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ТОВ «Євролізинг Україна» оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що судом не повно встановлено фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, невірно застосовано норми матеріального права у спірних правовідносинах, що в свою чергу призвело до поверхового та неправильного вирішення спору та порушено норми процесуального права. Крім того, висновки суду належним чином не вмотивовані та суперечать чинному законодавству України.

Зазначав, що суд не врахував того, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх вимог, які ставляться чинним законодавством України.

Просив скасувати заочне рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2016 року.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Євролізинг Україна» сплачений судовий збір.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Визнаючи договір Фінансового лізингу № 160038 з додатками від 10 лютого 2016 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору фінансового лізингу принцип справедливості не було дотримано, відповідач як сторона договору має значні переваги, а позивач поставлений в жорсткі несправедливі умови, що свідчить про істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін в договорі, тому стягнув з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 133 000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 10 лютого 2016 між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_7 був укладений договір № 160038 фінансового лізингу, відповідно до умов якого лізингодавець («Євролізинг Україна») бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Renault Duster, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (ОСОБА_7.) на умовах, передбачених договором(а.с. 32-43, 45).

Згідно п.1.1, п.8.2. договору предметом лізингу є автомобіль Renault Duster, вартістю 16 944,74 Євро, еквівалент в національній валюті на день укладення договору становить 507 495 грн.(а.с.32, 37, ). У додатку №1 до укладеного договору зазначена вартість предмета лізингу - 16 944,74 Євро (507 495 грн.); авансовий платіж -50%; щомісячний платіж - 706,03 Євро; адміністративний платіж (10% від вартості предмету лізингу) - 1 694,47 Євро, що по курсу Євро на дату підписання договору складає - 50749,38 грн.; комісія за передачу (3%) - 508,34 Євро(а.с. 44).

Зі спірного договору вбачається, що адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Згідно п. 2.1. договір вступає в силу з моменту його підписання його сторонами та діє протягом 73 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором(а.с. 33).

Пунктом 2.2. визначено, що строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору(а.с. 33).

Відповідно до п.4.1 договору, предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця Авансового платежу, Комісії за Передачу Предмету Лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст. 9 Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6. ст. 9 даного Договору(а.с.35).

На виконання умов договору позивачем ОСОБА_7 згідно квитанції № QS01 від 10 лютого 2016 року були сплачені на рахунок відповідача кошти в розмірі 50 749,50 грн., згідно квитанції № QS01 від 10 лютого 2016 року 82 250,50 грн. та 200 грн. комісійної винагороди банку згідно квитанції № QS01, № QS01 від 10 лютого 2016 року(а.с. 46-47).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. (ч.6 ст.18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч.3 ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч.3 ст. 18 Закону).

Згідно п.1.4, 1.5 спірного договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед Лізингоодержувачем виключно за зобов'язанням щодо продажу предмета лізингу(а.с.33).

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Як із договору, так і додатків до нього вбачається, що відомості про продавця взагалі відсутні, його найменування та місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що міст розділу 12 Договору, зокрема, п. 12.1, свідчить про встановлення жорсткої односторонньої відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 12 Договору усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати адміністративний платіж за організацію договору та 40% суми авансових платежів у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням прав споживача на розірвання договору.

Таким чином, з оскаржуваного договору вбачається, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, договором встановлено, що розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися, проте формули перерахунку не передбачено. Такі умови суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 10 лютого 2016 укладений між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_7, нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про задоволення позову лише у зв'язку із несправедливими умовами, однак вірно вирішив справу по суті.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 19 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" - Перкова Георгія Олександровича - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. еркаси від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :