ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Попович О.В.,
за участю прокурора Халанчука О.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Чуднівського району Житомирської області в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року прокурор Чуднівського району Житомирської області в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що розпорядження голови Чуднівської РДА Житомирської області від 21 липня 2008 року № 317, яким було надано згоду ОСОБА_9 на оформлення державних актів на право власності на оспорюванні земельні ділянки і яке було визнане таким, що втратило чинність, у зв'язку з розпорядженням голови Чуднівської РДА від 15 травня 2009 року № 213, було видано на підставі підробленого протоколу зборів співвласників земельних та майнових паїв від 18 червня 2008 року.

Дані обставини встановлені постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2009 року, згідно з якою ОСОБА_10, яка підробила даний протокол, було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з амністією на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року. Таким чином, ОСОБА_9 не мала законних повноважень від співвласників паїв на оформлення вказаних державних актів, оскільки останні такої згоди не надавали.

Заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано видані Чуднівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 на ім'я ОСОБА_9, як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок щодо спільного використання земельної ділянки загальною площею 154, 0377 га, недійсними сім державних актів на право власності на земельну ділянку, а саме державні акти:

- серії НОМЕР_1, виданий 05 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 10,9596 га, скасувавши його державну реєстрацію,

- серії НОМЕР_2, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 34,0899 га, скасувавши його державну реєстрацію,

- серії НОМЕР_3, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 4,7050 га, скасувавши його державну реєстрацію,

- серії НОМЕР_4, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 16,8104 га, скасувавши його державну реєстрацію,

- серії НОМЕР_5, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 48,1542 га, скасувавши його державну реєстрацію,

- серії НОМЕР_6, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 17,5941 га, скасувавши його державну реєстрацію,

- серії НОМЕР_7, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 21,7245 га, скасувавши його державну реєстрацію.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317, яким надано згоду громадянці ОСОБА_9 на оформлення державних актів на право власності на оспорюванні земельні ділянки, видано на підставі протоколу зборів співвласників земельних та майнових паїв від 18 червня 2008 року, що відбулися в с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області.

Зазначене розпорядження стало підставою для отримання ОСОБА_9 7 державних актів серії НОМЕР_8 від 05 серпня 2008 року та від 08 серпня 2008 року на право власності на земельні ділянки площею 154,0377 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Карповецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області.

Постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2009 року, якою ОСОБА_10 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку з амністією на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року, було встановлено, що дана особа, яка на той час працювала головним бухгалтером СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів», підробила протокол зборів співвласників земельних та майнових паїв від 18 червня 2008 року щодо надання ОСОБА_9, як уповноваженій особі співвласників земельних паїв, дозволу на оформлення вказаних державних актів. Вищенаведене свідчить про те, що збори співвласників земельних ділянок не відбувалися і відповідний протокол не складався.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що співвласники земельних паїв реформованого КСП «Карпівці» не уповноважували ОСОБА_9 на отримання державних актів на право спільної часткової власності на вказані земельні ділянки, а тому з урахуванням вимог ст. ст. 9, 12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» позовні вимоги є обґрунтовані.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 червня 2016 року у справі № 6-46цс14.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Чуднівської РДА Житомирської області від 11 жовтня 2011 року № 474 визнано таким, що втратило чинність, розпорядження голови райдержадміністрації від 15 травня 2009 року № 213, а розпорядження від 21 липня 2008 року № 317 «Про надання згоди на складання державного акта на право власності (хмелеплантації) на території Карповецької сільської ради» визнано чинним.

Суди попередніх інстанцій вказаному розпорядженні належної оцінки не надали, належним чином не з'ясували правомірності видачі спірних державних актів залежно від законності розпорядження, на підставі якого вони були видані, та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

За викладених обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки судами порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити.

Заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Попович