Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 415/4279/15-ц
Провадження № 22ц/782/490/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Фарятьєва С.О.

суддів: Коротенка Є.В., Коротких О.Г.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3-тя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, зобовязання забезпечити фінансування для проведення капітального ремонту,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, який в подальшому доповнила, обґрунтовуючи його тим, що з 24.03.2009 року вона користується сервітутним правом, як член родини власників квартири АДРЕСА_1.

У зазначеній квартирі знаходяться її речі, вона сплачує за неї комунальні послуги, проводить догляд за нею і поліпшує її побутові умови. У відповідача та 3-ої особи її дочки, є ключі від цієї квартири, що дозволяє їм у будь-який час заходити до неї, де вони вчиняють сварки і порушують її спокій, а також без її дозволу користуватися комунальними благами. Відповідач виганяє осіб, яких вона наймає для проведення ремонту квартири.

У звязку з похилим віком та невеликим розміром пенсії вона не може провести належний ремонт квартини власними силами. На її вимогу дочка повернула їй ключі від квартири, а відповідач відмовляється.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила зобовязати відповідача повернути їй ключі від квартири в кількості двох штук, не чинити їй перешкод в організації та проведенні поточних ремонтів квартири та забезпечити фінансування капітального ремонту квартири.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено за безпідставністю вимог.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та її представник подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки вважають його незаконним та таким що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Про місце, день та час слухання справи в суді апеляційної інстанції учасники судового процесу були повідомлені своєчасно та належним чином, але до судового засідання не зявились і про причини своєї неявки суд не повідомили.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевірівши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

У відповідності із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 є матірю відповідача ОСОБА_4 та 3-ої особи ОСОБА_5.

Її дітям на праві співвласності належить квартира, розташована у АДРЕСА_2.

На теперішній час місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване у вищевказаній квартирі, тобто вона є користувачем спірної квартири і на неї розповсюджуються правила щодо встановлення сервітуту передбачені ст. 403 ЦК України. В той же час фактично мешкає позивач разом із своєю дочкою ОСОБА_5 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Космічна, №9-А.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт здійснення їй, з боку відповідача, перешкод у користуванні нею квартирою, у якій вона зареєстрована, нею не доведено. Наявність у нього ключів від вказаної квартири відповідач заперечує, оскільки більше двох років тому на вхідних дверях цієї квартири було змінено замки і квартира здається позивачем в найом іншим особам, а тому доступу до неї відповідач не має і не чинить їй ніяких перешкод в організації та проведенні поточних ремонтів квартири.

Крім того, не доведено позивачкою та її представником існування між нею та відповідачем договірних або інших правовідносин, які б передбачали (внаслідок яких виникав би) обовязок останнього перед нею стосовно проведення капітального ремонту у вищезазначеній квартирі, ? частина якої, до того ж, належить йому на праві власності.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитись і судова колегія апеляційного суду, оскільки зроблені вони на підставі встановлених ним у судовому засіданнні обставинах справи, всебічно, повно та обєктивно досліджених доказах, наданих сторонами, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував закон, який належить застосуванню, уваги не заслуговують. При цьому колегія суддів вважає необхідним відзначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Не приймає судова колегія до уваги і доводи апеляційної скарги стосовно зупинення провадження по зазначеній справі до розгляду іншої справи щодо встановлення сервітуту, яка знаходиться в провадженні касаційної інстанції, оскільки з будь-якими клопотаннями з цього приводу позивач або її представник до суду першої інстанції не звертались.

Крім того, зазначене ніяк не вплинуло на законність рішення суду і законом не передбачена заборона вчиняти такі дії, а згідно діючого законодавства на території України визнається і діє принцип верховенства права.

Наведені апелянтом доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому апеляційним судом враховується те, що згідно ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду тільки тоді, коли це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого по даній справі не сталося.

Також слід зазначити, що судовою колегією не можуть бути прийняті до уваги та розглянуті доповнення до апеляційної скарги, подані апелянтом та її представником 15 червня 2016 року, оскільки згідно з вимогами ст.ст. 300, 303 ЦПК України доповнити чи змінити апеляційну скаргу апелянт має право на протязі строку на апеляційне оскарження і апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції. Доповнюючи ж свою апеляційну скаргу апелянт та її представник, здійснили зазначену процесуальну дію поза межами строку на апеляційне оскарження рішення суду від 20 травня 2016 року, що є неприпустимим.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вищенаведене підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 відхилити, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: