Справа №359/5064/15-ц
Провадження №2/359/76/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

за участю представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнен-ня матеріальної шкоди,

встановив:

В червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що він є власником автомобіля марки «Toyota Sequoia», номерний знак НОМЕР_1. 6 грудня 2013 року приблизно о 12 годині 45 хвилин на ділянці автодороги «ОСОБА_7 Харків», що розташовується на 28 кілометрі та 200 метрах, сталась дорожньо-транс-портна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача. Вартість матеріаль-ного збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «Toyota Sequoia», номерний знак НОМЕР_1, становить 344792 гривні 50 копійок. Винним у вчиненні дорожньо-транспорт-ної пригоди є ОСОБА_6, який автобусом марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_2, рухався по другій смузі руху в напрямку м. Києва. Змінюючи напрямок руху ліворуч та ви-їжджаючи на третю смугу руху, він не переконався у тому, що виконання цього маневру не створить перешкоди для руху інших учасників дорожнього руху. Внаслідок такої бездіяль-ності ОСОБА_6 допустив зіткнення з автомобілем позивача, що рухався по третій смузі руху в попутному напрямку. У такий спосіб він прорізав заднє праве колесо автомобіля мар-ки «Toyota Sequoia», номерний знак НОМЕР_1. Цей автомобіль втратив керування та по-чав обертатись перед автобусом. Після того, як автомобіль позивача зупинився на першій смузі руху, відбулось його зіткнення з вантажним автомобілем марки «Камаз 5320», номер-ний знак НОМЕР_3. Станом на день дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 пере-бував в трудових правовідносинам з ТОВ «Автосервіс» та виконував трудові обовязки водія. Ця обставина свідчить про те, що особою, яка повинна відповідати за заподіяння мате-ріальної шкоди, є ТОВ «Автосервіс». Цей відповідач відмовляється добровільно відшкоду-вати матеріальну шкоду. Тому ОСОБА_5 просить суд стягнути з ТОВ «Автосервіс» матеріальну шкоду в розмірі 344792 гривень 50 копійок.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

Представник ТОВ «Автосервіс» ОСОБА_4 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що постановою судді Бориспільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року, залишеною без змін постано-вою судді Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2014 року, провадження в спра-ві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 було закрито у звязку з від-сутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили те, що напрямок руху автобусу марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_2, не змінювався. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 не є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, станом на 6 грудня 2013 року він не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс». Власником цього автобусу, а відтак володільцем джерела підвищеної небезпеки, є ОСОБА_2 Ці об-ставини свідчать про те, що ТОВ «Автосервіс» є неналежним відповідачем. Тому представ-ник ТОВ «Автосервіс» ОСОБА_4 просить суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_6 не зявився у судове засідання. З довідки форми №20 (а.с.107 т.2) вбача-ється, що суд не зміг вручити йому судову повістку у звязку з тим, що відповідач не про-живає за зареєстрованим місцем проживання. Згідно з абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України ОСОБА_6 вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду цивільної справи.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони також посилаються на те, що постановою судді Бориспільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року, за-лишеною без змін постановою судді Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2014 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Допитані у судовому засіданні підтвердили те, що напрямок руху автобусу марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_2, не змінювався. Ці обставини свід-чать про те, що ОСОБА_6 не є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Од-нак ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 посилаються на те, що станом 6 грудня 2013 року ОСОБА_6 працював в ТОВ «Автосервіс» на посаді водія. Його звільнення з роботи здійснено заднім числом. Крім того, на підставі договору оренди ОСОБА_2 пере-дав у користування ТОВ «Автосервіс» автобус марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_2. Ця обставина свідчить про те, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є ТОВ «Автосер-віс». ОСОБА_2 є неналежним відповідачем. Тому він та його представник ОСОБА_3 просять суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, які зявились у судове засідання, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не під-лягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «Toyota Sequoia», номерний знак НОМЕР_1. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС 387961 (а.с.6, 20 т.1).

З копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.43-44 т.2) та копії схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди (а.с.45-46 т.2) вбачається, що 6 грудня 2013 року приблизно о 12 годині 45 хвилин на ділянці автодороги «ОСОБА_7 Харків», що розташо-вується на 28 кілометрі та 200 метрах, сталось зіткнення цього автомобіля, який рухався по третій смузі руху, з автобусом марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_2, який рухався по другій смузі руху та перебував під керуванням ОСОБА_6 Після цього зіткнення автомо-біль позивача зїхав з третьої в першу смугу руху, де відбулось його зіткнення з вантажним автомобілем марки «Камаз 5320», номерний знак НОМЕР_3. Внаслідок дорожньо-транс-портної пригоди автомобілю марки «Toyota Sequoia», номерний знак НОМЕР_1, були спричинені механічні пошкодження.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження №14084 від 5 серпня 2014 року (а.с.7-19 т.1) вбачається, що вартість матеріального збитку, який позивач зазнав у звяз-ку з пошкодженням його автомобіля, становить 344792 гривні 50 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох дже-рел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльніс-тю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залеж-но від обставин, що мають істотне значення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.4 п.4 постанови №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку з цим у випадку прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміні-стративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністратив-ного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Встановлено, що постановою судді Бориспільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року (а.с.112 т.1), залишеною без змін постановою судді Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2014 року (а.с.113 т.1), провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З мотивувальної частини цих постанов судів першої та апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_6 не змінював напрямок руху автобусу марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_2. Його руху був прямо-лінійним.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що 6 грудня 2013 року вони їхали в салоні автобусу марки «БАЗ». Свідки дивились на дорогу та бачили, що цей транспортний засіб рухався по другій смузі руху в напрямку м. Київ. Він не змінював напрямок руху та не виїжджав на третю смугу руху. ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стверджують, що автомобіль марки «Toyota», рухаючись по третій смузі руху в попутному напрямку, несподівано змінив напрямок руху праворуч та ви-їхав на другу смугу руху. Внаслідок цього відбулось зіткнення транспортних засобів, після якого автомобіль марки «Toyota» зїхав з третьої в першу смугу руху, де відбулось його зіткнення з вантажним автомобілем марки «Камаз».

З огляду на це суд погоджується з доводами відповідачів про те, що ОСОБА_6 не винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Підстави для відшкодування ОСОБА_11 матеріальної шкоди відсутні.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 показав, що 6 грудня 2013 року він їхав в салоні автомобіля марки «Toyota», який рухався по третій смузі руху в напрямку м. Києва. Свідок сидів на задньому пасажирському сидінні. Він стверджує, що автобус марки «БАЗ», рухаючись по другій смузі в попутному напрямку, змінив напрямок руху ліворуч та виїхав на третю смугу руху. Внаслідок цього відбулось зіткнення транспортних засобів, після якого автомобіль марки «Toyota» зїхав з третьої в першу смугу руху, де відбулось його зіткнення з вантажним автомобілем марки «Камаз».

Достовірність показань свідка ОСОБА_7 спростовується показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Показання цих свідків є послідовними та під-тверджують одне одного. В показаннях свідка ОСОБА_7 містяться суттєві суперечності, які полягають у тому, що, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Toyota», він дивився вперед на дорогу. Тому свідок ОСОБА_7 не міг одночасно бачити, що відбувалось право-руч від нього. Крім того, він стверджував, що бачив, як підніжка автобуса марки «БАЗ» прорізала заднє праве колесо автомобіля марки «Toyota». Однак в ході розгляду цивільної справи було встановлено, що автобус марки «БАЗ» не облаштований підніжкою.

В матеріалах цивільної справи міститься висновок транспортно-трасологічного та авто-технічного дослідження №14619/14620/13-52 від 11 лютого 2014 року (а.с.2-16 т.2), з якого вбачається, що ОСОБА_6 міг запобігти зіткненню транспортних засобів, якщо б він вико-нав вимоги п.10.1, п.10.3 ПДР України. Однак достовірність цього висновку спростовується висновком комісійного транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження №14619/ 14620/13-52к від 15 травня 2014 року (а.с.25-42 т.2), з якого вбачається, що питання стосовно того, який з транспортних засобів під час руху змінював напрямок: автомобіль марки «Toyo-ta» праворуч чи автобус марки «БАЗ» ліворуч, вирішити неможливо.

В матеріалах цивільної справи міститься чимало інших письмових доказів, що стосу-ються розподілу тягаря цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_6, ТОВ «Авто-сервіс» та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета дока-зування.

Встановлено, що ОСОБА_6 не винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Ця обставина свідчить про те, докази, які стосуються розподілу тягаря цивільно-правової від-повідальності між ним, ТОВ «Автосервіс» та ОСОБА_2, втрачають значення для правильного вирішення цього спору.

З огляду на це суд вважає, що ці докази є неналежними в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_5 сплатив судовий збір в розмірі 3654 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією №13770418 від 9 червня 2015 року (а.с.1 т.1). Однак у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування ОСОБА_5 витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215 та 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_2 Івано-вича про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_13