Справа № 646/9189/15-ц
№ провадження 2/646/416/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.16 року Червонозаводського районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Міндарьової М.Ю.,

За участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач ПАТ «Альфа-банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.07.2008 року між ЗАТ «Альфа -Банк» (19.08.2009 року назву змінено на ПАТ «Альфа-Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №490083145, відповідно до якого Банк зобовязався надати відповідачеві кредитні кошти у сумі 13 869, 46 дол.США. 18.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін і доповнень №3 до кредитного договору згідно якого Банк збільшує розмір кредиту та додатково надає позичальнику. А позичальник приймає у тимчасове користування на умовах, визначених кредитним договором грошові кошти у сумі 148 249, 44 гривень, які надаються позичальнику шляхом безготівкового перерахування на відкритий в Банку рахунок позичальника №83145. Позивач зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у розмір 148 249, 44 гривень, у порушення умов договору, відповідач свої зобовязання за договором не виконує, в результаті чого станом на 03.07.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 140 402, 31 гривень, заборгованість за відсотками 2114, 68 гривень та пеня 20 293, 37 гривень.

В судове засідання представник Позивача не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчить зворотні повідомлення пошти про отримання судових повісток про виклик в судове засідання на 24.02.2016 року, також 27.11.2015 року через канцелярію суду відповідачем були подані письмові заперечення, в яких останній зазначив, що дана справа має розглядатися третейським судом згідно з закріпленим у п.15 Договору від 18.09.2014 року «Про внесення змін і доповнень №3 до кредитного договору №490083145 від 29 липня 2008 року, а тому просив залишити позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» без розгляду, інших заперечень щодо позову (суму заборгованості) до суду не надавав.

Крім цього відповідачем ОСОБА_2 двічі подавались заяви про відкладення розгляду справи - 18.12.2015 року в звязку з зайнятістю його представника та 18.02.2016 року в звязку з тим, що він буде знаходитись по за межами міста Харкова по сімейним обставинам, доказів на підтвердження останнього клопотання позивачем надано не було, представник позивача також до суду не зявився, за таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач повторно не зявився до суду без поважних причин, що свідчить про зловживання відповідачем його процесуальним правом, а тому підстав для відкладення розгляду справи немає.

За таких обставин, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), оскільки остання знаходиться в провадженні суду з 28.07.2015 року, розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що 29.07.2008 року між ЗАТ «Альфа -Банк» (19.08.2009 року назву змінено на ПАТ «Альфа-Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №490083145, відповідно до якого Банк зобовязався надати відповідачеві кредитні кошти у сумі 13 869, 46 дол.США. 18.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін і доповнень №3 до кредитного договору згідно якого Банк збільшує розмір кредиту та додатково надає позичальнику. А позичальник приймає у тимчасове користування на умовах, визначених кредитним договором грошові кошти у сумі 148 249, 44 гривень, які надаються позичальнику шляхом безготівкового перерахування на відкритий в Банку рахунок позичальника №83145

Згідно умов Кредитного договору Позичальник зобовязався повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним у порядку, визначеному Договором та в строки, визначені графіком повернення.

Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав в повному обсязі та надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 148 249, 44 грн., що підтверджується виписками по особовим рахункам (а.с.23).

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав, в звязку з чим банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту №58132-102 б/б від 06.07.2015 року (а.с.24). Зазначений лист було відправлено на адресу відповідача, про що свідчить реєстр №420, рекомендованих поштових відправлень, що пересилаються в межах України від 07.07.2015 року (а.с.25).

Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

За змістом статті 549 ЦК під штрафом розуміється грошова сума, яка встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання.

Згідно ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, згідно ч.2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, є право позивача вимагати дострокового повернення частини кредиту що залишилася,та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.549 ЦК України та умов Договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня) Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязанням.

У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та кредитного договору станом на 03.07.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 140 402, 31 гривень, заборгованість за відсотками 2114, 68 гривень та пеня 20 293, 37 гривень.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати повязані з розглядом справи у розмірі 1628, 10 гривень.

Що стосується клопотання відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду, то суд, приходить до висновку, що останнє задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389? ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України "Про третейські суди" підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

У зазначеній справі розглядається спір щодо кредитним договору, предметом якого є іноземна валюта - долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами, така правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-831цс14, а тому клопотання сторони позивача про залишення позову без розгляду з цих підстав задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215, 216,218 ЦПК України, ст. ст. 526,527,530,541,542,543,554,623,624,6251049,1050 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ід.н.) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» ( МФО 300346, , п/р № 0004) заборгованість у розмірі 162 810, 36 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ід.н.) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати в розмірі 1628, 10 гривень.

Відповідачем, який не приймав участь у розгляді справи, протягом десяти днів з дня Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: М.Ю. Міндарьова