Номер провадження: 22-ц/785/6346/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1Я
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника боржника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2011 року за поданням заступника начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, стягувач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

в с т а н о в и л а:

22 липня 2011 року заступник начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним поданням, яке обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні Першого Малиновського ВДВС перебуває виконавчий лист №2-8999/10, виданий 14 лютого 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 483510,92 грн. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На даний час боржник не виконав вимоги виконавчого документу.

Посилаючись на ці обставини, та на п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", заступник начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 просив суд тимчасове обмежити боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межи України без вилучення паспортних документів до виконання зобовязань за рішенням суду (а.с. 1-2).

Справа розглянута за відсутністю представника ВДВС, боржника ОСОБА_3 та стягувача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою суду першої інстанції подання заступника начальника Першого Малиновського ВДВС ОСОБА_5 задоволено. Суд заборонив тимчасово виїзд за кордон ОСОБА_3 до виконання ним своїх зобовязань за виконавчим листом №2-89999/201, що був виданий 14 лютого 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, без вилучення паспортних документів (а.с. 6).

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати й постановити нову ухвалу про відмову у задоволені подання державного виконавця, мотивуючи тим, що ухвала суду є незаконною й необґрунтованою (а.с. 10-13).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_3, пояснення на апеляцію представника боржника ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга боржника підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно із ст. 11 Закону України державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено,

своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання

рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 377-1 ЦПК України, яка набрала чинності з 08 березня 2011 року, передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У п. 7 постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розяснив, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-8999/10, виданий 14 лютого 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 483510,92 грн. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На даний час боржник не виконав вимоги виконавчого документу.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що є підстави для тимчасової заборони у виїзді за кордон боржника ОСОБА_3

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Верховний Суд України в Аналізі судової практики що вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України №118/0/54-12 від 19 грудня 2012 року зазначив, "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 3771 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Вирішуючи вказане процесуальне питання, суд першої інстанції розглянув подання без участи державного виконавця та в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не витребував та не дослідив матеріали виконавчого провадження.

В апеляційні скарзі боржник ОСОБА_3 стверджує, що виконує рішення суду та додав до апеляційної скарги відповідні документи, що свідчить про те, що він не ухиляється від виконання судового рішення

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції передчасно задовольнив подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення боргового зобовязання.

Тому у відповідності п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2011 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_6

ОСОБА_2