Справа № 461/9389/15 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/2075/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Федоришина А.В.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви ПАТ «ВіЕс Банк» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу оскаржило ПАТ «ВіЕс Банк» в особі представника ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою та вважає її незаконною. Стверджує, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов»зань, користується майном яке перебуває в іпотеці, а тому існує реальна загроза неналежних умов збереження та користування предметом іпотеки з порушенням технічних вимог і правил безпеки, що спричиняє втрату вартості предмета іпотеки або становить загрозу втрати іпотеки в цілому. Стверджує, що суд дійшов помилкового висновку, що в заяві не зазначено вид забезпечення та не вказано до якого саме майна застосувати відповідні заходи, оскільки у заяві вказано, що для належного збереження майна та недопущення погіршення або його знищення передати в управління банку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що відповідач не надає доступу іпотекодержателю для перевірки наявності, розміру, стану, умов збереження і використання предмета іпотеки , а відтак вважає, що позов підлягав до забезпечення. Просить ухвалу суду скасувати та вирішити питання по суті, а саме задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п.4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Види забезпечення позову перелічені у ч.1 ст.152 ЦПК України.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розяснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, районний виходив з того, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України, оскільки така подана без обґрунтування заявленого виду забезпечення позову та без надання доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім цього, на думку суду, позивачем не доведена відповідність та співмірність такого виду забезпечення позову.

Проте погодитись в цілому з такими висновками суду першої інстанції неможна.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ПАТ «ВіЕсБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 січня 2008 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 335000 доларів США (а.с.7-9).Однак останній взяті на себе зобов»язання не виконує належним чином, що дало позивачу право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

В забезпечення виконання зобов»язань за вищенаведеним кредитним договором ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно з усіма його приналежностями, а саме квартиру №3 за адресою м.Львів, вул. Дж.Дудаєва, будинок № 2 (а.с.13-16).

За умовами договору іпотеки іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії цього договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки, а також право негайного фізичного доступу до предмета іпотеки ( п.9 Договору іпотеки).

У п. 6. постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував роз»яснення надані у постанові, а також не дав оцінку доводам позивача, що боржник не допускає позивача до перевірки стану в якому перебуває предмет іпотеки, що прямо передбачено договором іпотеки.

Крім цього, суд не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відтак, колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам ст.ст. 151 153 ЦПК України та розясненням, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303,304, 312 ч. 1 п.3, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27 серпня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_4