АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д..,

при секретарі - Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик» про розподіл майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик» про визнання права приватної власності, припинення права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик» (далі - ОСББ «Медик») про поділ майна подружжя та визнання за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини вищевказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

У червні 2015 року (а.с.47) ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСББ «Медик», в якому ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинити право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року залишено без задоволення первісний та зустрічний позови.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення, яким задовольнити первісний позов, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не застосував норми закону, які на його думку підлягали застосуванню під час вирішення даного спору, зокрема ст. 15 ЗУ «Про власність» та ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, які діяли на час виникнення правовідносин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 1979 року між сторонами Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києві з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб, актовий запис № 287.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2012 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.7).

Згідно даних ордеру на житлове приміщення (обмінний) № 824, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва 11 квітня 1990 pоку, ОСОБА_2 на сім'ю з двох осіб надано право заняття в порядку обміну жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 Підстава виникнення права власності: довідки ЖБК Ленінського району в м. Києві «Медик» від 06 серпня 1990 року № 21/5(а.с.76).

На момент виникнення між сторонами спірних правовідносин та набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (КпШС) та Закон України «Про власність».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування,набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України «Про власність» встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено (п.п. «б» п.11), що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Пунктом 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) роз'яснено, що відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними.

При цьому у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» йдеться про те, що необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів.

Тільки у разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири у будинку ЖБК «Медик» можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя.

Згідно даних довідки ЖБК «Медик» від 01 серпня 1990 р. № 21/5, виданої ОСОБА_2 як члену ЖБК «Медик», вона є власником квартири АДРЕСА_1, та повністю внесла пайовий внесок за квартиру. Сума поєнакопичення становить 4258 руб. 60 коп.(а.с.9)

06 квітня 1990 р. ОСОБА_2 в касу ЖБК «Медик» внесено 4258 руб. 60 коп. пайового внеску за квартиру, що підтверджується квитанцією ЖБК «Медик» № 04022001 (а.с.8).

Отже, відповідно до ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» ОСОБА_2 як член ЖБК «Медик», яка повністю внесла пайовий внесок за квартиру, набула права власності на спірну квартиру з моменту внесення паю в ЖБК.

Однак, спірна квартира була набута в період часу зареєстрованого шлюбу сторонами і є спільною сумісною власністю останніх.

Відтак, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку стосовно того, що спірна квартира є власність лише ОСОБА_2

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик» про розподіл майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 511 грн. 56 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: