Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/274/16-ц
Провадження по справі 2/281/156/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Денисюк І.І.,

секретаря судового засідання Островської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Лугини цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, Лугинського району, Житомирської області в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, померлого 05.04.2001. На час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем і вважається такою, що прийняла спадщину.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у 1999 році її чоловіком було складено заповіт на майно, що знаходиться у м. Маріуполі, Донецької області, посвідчений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою і на яке заведена спадкова справа №928 та отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Через відсутність коштів для подальшого оформлення спадщини (будинок за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини), вона не змогла одразу отримати свідоцтво про право на спадщину.

При зверненні у травні 2016 року до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на вказаний будинок, нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю раніше відкритої до майна померлого ОСОБА_3 спадкової справи, так як всі нотаріальні справи були передані до обласного нотаріального архіву в м. Донецьк і через проведення антитерористичної операції не можуть бути витребувані. У зв'язку з чим, на даний час вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка. Інші спадкоємці відсутні.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 05.04.2001, право власності на житловий будинок за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, Житомирської області.

У судовому засіданні сторони відсутні.

Позивач подала до суду заяву, щодо розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити на підставі наданих письмових доказів.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що будинок за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, Лугинського району, Житомирської області належав ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю №53 від 21.12.1967, записаного в реєстрову (кадастрову) книгу №106 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про одруження серії VI УР №073279 від 12.02.1967, позивач ОСОБА_1 перебувала з 1967 року у шлюбі з ОСОБА_3Ф.(а.с. 12).

05.04.2001 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №521287 виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя Донецької області від 06.04.2001 (а.с. 17).

Спадкодавець ОСОБА_3 заповіту на випадок своєї смерті на житловий будинок за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, Лугинського району, Житомирської області не залишив.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була відкрита, але здана в архів 23.10.2001 - причина не вказана (а.с. 42).

Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті померлого ОСОБА_3Ф, так як спадкова справа знаходиться у Донецькому обласному нотаріальному архіві, який знаходиться на тимчасово окупованої території та доступ до даної справи відсутній (а.с. 29).

Наведене узгоджується із даними отриманого на запит суду листа Першої маріупольської державної нотаріальної контори № 1283/01-16 від 17.06.2016, згідно із яким, після смерті ОСОБА_3, померлого 05.04.2001, спадкова справа була заведена у Першій маріупольській державній нотаріальній конторі 03.10.2001. Усі архівні документи з 1943 по 2001 роки включно, передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться у зоні АТО, доступ до якого відсутній. В звязку з чим, надати будь-яку інформацію, стосовно спадкової справи не має можливості (а.с. 41).

В судовому засідані достовірно встановлено, що в звязку із проведенням АТО, суд позбавлений можливості отримати спадкову справу та перевірити коло спадкоємців, які прийняли спадщину, так як вона перебуває на території, що не підконтрольна Україні. За таких обставин, враховуючи те, що згідно витягу зі спадкового реєстру вбачається, що спадкодавцем заповіт не складався, судом перевірено коло потенційних спадкоємців першої черги. Позивачка є дружиною спадкодавця, а відповідач ОСОБА_2 є дочкою спадкодавця. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено, оскільки із свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини помер.

Отже інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину, або могли на неї претендувати, судом не встановлено.

Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Так, відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду було надано заяву, зі змісту якої видно, що остання, позов ОСОБА_1 визнає та не заперечує проти його задоволення. Крім того, відповідач у своїй заяві зазначає, що вона дійсно відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки, і вона є єдиним спадкоємцем за законом та фактично успадкувала вказаний будинок, інших спадкоємців немає.

Суд приймає до уваги таку заяву відповідача ОСОБА_2 у звязку із наявністю для того законних підстав.

Відповідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину - судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Згідно із розясненнями постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 Вона успадкувала будинок розташований за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, однак позбавлена можливості оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що оригінал спадкової справи на даний час перебуває на тимчасово не підконтрольній України території. Судом також встановлено, що інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у встановлені законом строки відсутні, спадкодавець за життя заповіт не склав. Суду надані достовірні докази належності вказаного будинку на праві власності спадкодавцеві за життя.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено належність спадкодавцю житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, Житомирської області.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209 -215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 392, 1216-1218, 1220-1223, ч. 3 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, Житомирська область в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, померлого 05 квітня 2001 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.І. Денисюк 20.09.2016