Справа № 165/615/15-ц
Провадження № 2/165/2/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Харук Ю.І.,

позивача-відповідача ОСОБА_1,

представника позивача-відповідача ОСОБА_2,

відповідача-позивача ОСОБА_3,

представника відповідача-позивача ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Нововолинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про визначення часток в спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визначення часток та визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

16 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про визначення часток в спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги обґрунтовує тим, що її батько ОСОБА_6 з 06 серпня 1972 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Впродовж шлюбу, за рахунок спільних коштів, подружжя набуло квартиру за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_1 в м. Нововолинськ Волинської області, право власності на яку зареєстровано на відповідача ОСОБА_3 29 червня 2014 року ОСОБА_6 помер, за життя заповіту не склав, то усе належне йому майно спадкується за законом. Вважає, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому спадкове майно складається з ? частки вищезазначеної квартири.

12 березня 2015 року, будучи спадкоємцем першої черги, ОСОБА_1, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Із-за відсутності правовстановлюючих документів на квартиру, які ОСОБА_3 відмовлялася надавати, нотаріус прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

ОСОБА_1 просить суд визначити, що частка покійного ОСОБА_6 у квартирі, що знаходиться за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2 і є спільною сумісною власністю подружжя становила ? та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/6 частку цієї квартири.

Ухвалою суду від 06 травня 2015 року залучено до участі у справі третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, оскільки вона, як дочка, є спадкоємцем першої черги на майно спадкодавця ОСОБА_6, а тому рішення у справі може вплинути на її права та обовязки.

06 травня 2015 року ОСОБА_3 подала в суд зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визначення часток та визнання права власності на спадкове майно. Свій позов обґрунтовує тим, що 29 червня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_6 Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є дітьми покійного ОСОБА_6, а відтак спадкоємцями першої черги. Вважає, що спадкову масу складає лише наступне майно: автомобіль ВАЗ 21051 та банківські вклади у ПАТ «ПриватБанк». За час перебування з спадкодавцем в шлюбі, ОСОБА_6 вніс на депозитні рахунки кошти, які є їх спільною сумісною власністю і щодо деяких з них зробив заповідальні розпорядження. Вважає, що 7/12 частки у вкладах на які спадкодавцем зроблені заповідальні розпорядження належить їй, як дружині померлого (1/2 на праві спільної сумісної власності та 1/12 обовязкова частка), а 4/6 частки належить їй у вкладах на які заповідальні розпорядження не складено, що у грошовому еквіваленті становлять 32361,25 грн.

З огляду на вищевикладене, просить суд визнати, що вклади у банківські установи здійснені ОСОБА_6 є спільною сумісною власністю та просить визначити розмір часток у вкладах кожного спадкоємця.

Крім того зазначає, що у 1983 році в шлюбі з нею ОСОБА_6 придбав автомобіль марки ВАЗ 21051, що на даний час перебуває у користуванні сина та чоловіка відповідача ОСОБА_1 Оскільки їй належить 4/6 частки даного автомобіля, а ОСОБА_1 і ОСОБА_5 по 1/6 його частки, ОСОБА_5 не претендує на спадщину, а виділення її частки в натурі неможливе, стосунки між нею та ОСОБА_1 є неприязними, із-за відсутності посвідчення водія користуватися транспортним засобом вона не спроможна, тому просить суд визначити, що розмір часток в автомобілі марки ВАЗ 21051, 1983 року випуску, реєстраційний номер А6696ВН, номер кузова НОМЕР_1, становить: ОСОБА_3 4/6 частки, ОСОБА_7 1/6 частки, ОСОБА_8 1/6 частки, виділити ОСОБА_1 належну ОСОБА_3 частку спірного автомобіля та зобовязати ОСОБА_1 сплатити їй компенсацію вартості цієї частки в розмірі 20000 грн.

Ухвалою Нововолинського міського суду від 14 червня 2016 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 згідно пунктів 2-12 прохальної частини щодо встановлення факту, що вклади у банківські установи здійснені ОСОБА_6 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та визначення розміру часток депозитних вкладів, за заявою ОСОБА_3, залишено без розгляду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов підтримали з підстав викладених у ньому, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити з тих підстав, що у ОСОБА_3 відсутня відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на частку у автомобілі марки ВАЗ 21051, 1983 року випуску, реєстраційний номер А6696ВН.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зустрічний позов підтримала, просила його задоволити, а у задоволенні первісного позову просила відмовити, з підстав викладених в запереченнях (а.с.86).

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 позов до свого довірителя ОСОБА_3 не визнав. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Вважає, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 оскільки саме їй, як працівнику школи інтернату надавалася у користування і за особисті кошти ОСОБА_3 сплачувалися пайові внески. Наголошує, що тільки ОСОБА_3 була членом кооперативу, а її чоловік ОСОБА_6 участі у жодному заході, проведеному кооперативом не брав, внесків не сплачував, не цікавився життям кооперативу та проблемами повязаними з утриманням житла. Крім того вказує, що право приватної власності на дану квартиру оформлено на ОСОБА_3 і саме по собі спільне проживання останньої зі спадкодавцем не зумовлює виникнення спільної сумісної власності на спірне житло.

В судове засідання третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду письмову заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутності (а.с. 103).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду показали, що являються працівника ЖБК «Весна», а саме головою кооперативу та відповідно бухгалтером. Підтвердили, що ОСОБА_3 з 1982 року, будучи членом ЖБК «Весна» одноособово сплачувала пайові внески за квартиру, несла витрати по утриманню житла, а тому стала єдиним власником житла. За життя ОСОБА_6 неодноразово наголошував, що його дружина є членом кооперативу, він же не приймав жодної участі у діяльності кооперативу, і питання щодо житла його не цікавили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності дійшов висновку, що первісний позов слід задоволити повністю, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 1972 року було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про їх одруження (а.с. 124).

29 червня 2014 року ОСОБА_6 помер, на підтвердження чого 02 липня 2014 року видано свідоцтво про його смерть (а.с.10)

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно. Заповіт на спадкове майно померлий ОСОБА_6 не складав, а тому спадкування здійснюється за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

До числа спадкоємців першої черги за законом входять: дружина покійного ОСОБА_3 та його дочки: ОСОБА_1, ОСОБА_5, які прийняли спадщину у строк визначений ст.1270 ЦК України.

Родинні відносини позивача ОСОБА_1 та покійного ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про народження останньої та свідоцтвом про укладення шлюбу позивача за первісним позовом. (а.с.9).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 у період з 23 листопада 1983 року по 29 червня 2014 року проживав за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2 (а.с.60) та до дня смерті перебував у шлюбних стосунках з ОСОБА_3

Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Звернувшись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право спадщину, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні права на спадщину, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно квартиру за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2, оскільки ОСОБА_3, вважаючи себе одноосібним власником, відмовлялася надавати документи на квартиру, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 березня 2015 року (а.с.16).

Згідно копії ордеру на квартиру №1673 від 25 липня 1983 року ОСОБА_3, сімя якої складалася з 2 чоловік набула право зайняття квартири за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2 (а.с.180).

Згідно копій квитанцій, проплати в ЖБК «Весна» здійснювалися ОСОБА_3 про що видана довідка, що станом на 09 лютого 2015 року заборгованості перед кооперативом у неї немає. (а.с. 175-177).

З довідки №21 від 20 квітня 2015 року, виданої ЖБК «Весна», вбачається, що ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності №200 від 17 травня 2007 року набула у власність вищевказану квартиру. У 1982 році вона стала членом ЖБК «Весна» і в жовтні 1982 року сплатила перший внесок в розмірі 3642 крб.

Інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що титульним власником квартири являється ОСОБА_3 (а.с.12).

У судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами у справі, що пайові внески на квартиру за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2 сплачувала ОСОБА_3, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», ст.22 КЗпШС України (чинних на час виникнення спірних правовідносин) спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу ( майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сімї чи членами селянського (фермерського) господарство не передбачене інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно із ст.60, ч. 1 ст.70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до довідок про розмір заробітної плати (а.с.61-63), ОСОБА_6 у період з 1979 року по 1990 рік працював на посаді механіка на шахті №5 Нововолинська, а потім отримував пенсію за віком за списком І (при повному пільговому стажі) (а.с.66-73) і розмір його заробітної плати, а згодом пенсії значно перевищував дохід ОСОБА_3 за вищевказаний період (а.с.172-173).

Доказів того, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, перебуваючи в шлюбу, набула у особисту власність спірну квартиру, суду не надано і не здобуто в процесі розгляду справи.

Показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 жодним чином не можуть слугувати доказом того, що ОСОБА_3 одноособово набула право власності на квартиру, яку отримала для проживання сімї в шлюбі з ОСОБА_6 Більше того, в судовому засіданні ОСОБА_3 ствердила, що у період сплати пайових внесків вона вела з ОСОБА_6 спільне господарство і дохід останнього становив більшу частину їх сімейного бюджету. Твердження ОСОБА_3 про те, що її чоловік ОСОБА_6 зароблені кошти витрачав на власні потреби, не знайшли свого підтвердження в суді, в тому не можуть бути взяті до уваги при прийнятті рішення у справі.

Оскільки квартира за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя, то частка померлого ОСОБА_6 становить 1/2 і ця частина нерухомого майна входить до складу спадщини.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Одним із способів набуття права власності є спадкування.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати права власності на 1/6 частину спірної квартири, а тому позов в цій частині суд задоволює.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Оскільки постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину - частину автомобіля, ОСОБА_3 не надано, тому суд вважає, що позивачем не здійснено позасудового врегулювання спору.

Крім того, рішенням апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року, що набрало законної сили 19 жовтня 2015 року (а.с.141-143) визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ 21051, 1983 р.в., державний номер А6698ВН, номер кузова НОМЕР_1.

Рішенням суду встановлено, що даний автомобіль набутий ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в шлюбі, а відтак відповідно до ст.60 СК є їх спільною сумісною власністю.

Поряд з цим, 31 січня 2015 року транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_11, що приходиться онуком покійному ОСОБА_6 і знято з обліку на підставі довідки-рахунку серії ВІА №974622, тобто на підставі договору купівлі-продажу. Отже, на даний час автомобіль марки ВАЗ 21051 знаходиться у володінні іншої особи.

Однак, з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, застосування наслідків його недійсності, чи з вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, ні ОСОБА_3, ні інша заінтересована особа, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, до суду не зверталися.

Тобто, ОСОБА_3, не позбавлена можливості оспорити договір, щодо відчуження даного транспортного засобу і це відповідатиме способу захисту порушеного права, передбаченого ст.16 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у вищезазначеному судовому рішенні.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів,висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі повного і всебічного з'ясування обставин та доказів, на які покликались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 жодними доказами не довела обґрунтованість своїх позовних вимог, а тому у їх задоволенні суд відмовляє повністю.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позові, суд розподіляє судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, а саме залишає за позивачем у зустрічному позові ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору, і стягує з ОСОБА_3, як з відповідача по первісному позову в користь ОСОБА_1 730,50 грн. судових витрат, що підтверджуються документально (а.с.1,19,31,44).

Керуючись ст.11, ст.60, ст.88, ст.213, ст.214, ст.215, ст.218 ЦПК України, на підставі ст.368, ст.372, ст.1222, ст.1226, ст.1261, ст.1267, ст.1269, ст.1270, ст.1272, ст.1278 ЦК України, ст.60, ст.61 СК України, ст.22 КпШС України, суд,

вирішив:

Первісний позов задоволити повністю.

Визначити, що ОСОБА_6 належало 1/2 (одна друга) частина спільного сумісного майна - квартири за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 1/6 (одну шосту) частину квартири за адресою: 15 мікрорайонАДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 730 (сімсот тридцять) грн. 50 коп. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визначення розміру часток у спадковому майні та виділення у власність частки спадкового майна зі стягненням грошової компенсації вартості цієї частки відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук