АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/748/16 Головуючий 1 інстанції -
Категорія : надання послуг Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Зазулинської Т.П.,

за участю секретаря: Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

28.08.2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані позивачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2009 року по 31.03.2014 року в сумі 12471,69 грн. , посилаючись на те, що відповідачі отримуючи вказані послуги в централізованому порядку, в повному обсязі не проводили розрахунків за вказані послуги. Також просив стягнути витрати по сплаті позивачем судового збору ( а.с.2).

Відповідач ОСОБА_3 30.10.2015 року звернувсь до суду з письмовими запереченнями, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності ( а.с.34).

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2015 року позовні вимоги позивача задоволені. Суд стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з червня 2011 року по 31 березня 2014 року в сумі 8198 грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору по 81 грн. 20 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення , яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та зазначає, що між ним та позивачем не існує договірних правовідносин. Також зазначає, що відповідач ОСОБА_5. з грудня 2013 року, а відповідач ОСОБА_3- з 1995 року фактично за вказаною адресою не проживають та послугами позивача не користуються.

Відповідач ОСОБА_5 повідомлена про час та місце розгляду справи ,шляхом вручення повістки її сину-відповідачу ОСОБА_3 та за його повідомленням знаходиться за межами України в Німеччині та що , у відповідності до вимог ч.3 ст. 76 ЦПК України, є належним повідомленням її про час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 відповідно до акту , посвідченого депутатом Роганської селищної ради Харківського району,Харківської області від 02 серпня 2015 року фактично постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.37). Неодноразово повідомлявся судом апеляційної інстанції про час та місце розгляду справи та отримав судову повістку 21.01.2016 року про виклик в судове засідання 21.01.2016 року ( а.с 71). В судові засідання 17.02.2016 року та 03.03.2016 року відповідач ОСОБА_4 викликався судовими повістками, які були повернуті поштою за закінченням терміну їх зберігання ( а.с.82-85). В судові засідання на 17.03 2016 року та 31.03.2016 року відповідач ОСОБА_4 викликався телеграмою. За повідомленнями «Укрпошти», які надійшли 23 та 24 березня 2016 року, адресат за телеграмою про виклик в судове засідання на 17 березня 2016 року не з»явився телеграму по телефону отримувати відмовився. Телеграму про виклик ОСОБА_4 в судове засідання 31.03.2016 року не доставлено, у зв'язку з вибуттям адресату ( а.с.89-90). В судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явився.

Згідно до вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування,знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.6 ст. 74 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою.

Вказані обставини справи також свідчать про належне повідомлення відповідача ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_3 та представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково та стягуючи солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за послуги з центрального опалення на гарячого водопостачання в межах строку позовної давності - за період з червня 2011 року по березень 2014 року , суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем позовних вимог в цій частині та не взяв до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 що інші відповідачі послугами позивача не користуються, у зв'язку з тим, що не проживають в зазначеній квартирі.

Однак , повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та цей факт відповідачем ОСОБА_3 не заперечується ,що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2, яка знаходиться в комунальній власності .

Згідно до вимог частин 1 та 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення,придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним , користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки.

Як свідчить надана відповідачем довідка, відповідач ОСОБА_5, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 в період з 11.12.2013 року по 01.03.2014 року знаходилась у Німеччині ( а.с.35).

Як свідчить надана відповідачем ОСОБА_3 копія акту депутата Роганської селищної ради Харківського району, Харківської області від 02 серпня 2015 року, відповідач ОСОБА_4 ,зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1( а.с.37).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем ОСОБА_3 вказаний факт не заперечується ,що послуги з опалення та гарячого водопостачання в зазначену квартиру надаються позивачем централізовано та в зазначеній квартирі відсутні лічильники обліку споживання таких послуг та від надання таких послуг відповідачі не відмовлялись.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості , нарахування вартості послуг з центрального опалення провадиться позивачем з розрахунку опалювальної площі зазначеної квартири 34, 4 кв.м., а нарахування вартості послуг з підігріву води - з розрахунку на 3-х зареєстрованих в квартирі осіб та з 01.10.2009 року по 31.03.2014 року заборгованість за надані послуги складає 12471,69 грн. ( а.с.3).

Матеріали справи також свідчать про те, що 04.06.2014 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення зазначеної заборгованість з відповідачів та за вказаною заявою 04.06.2014 року Московський районним судом м.Харкова було видано судовий наказ, який за заявою відповідача ОСОБА_3 було скасовано ухвалою суду від 26.06.2014 року ( а.с.5).

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як свідчать позовні вимоги позивача , його вимога щодо стягнення такої заборгованості за надані в централізованому порядку послуг з відповідачів стосується періоду з 01.10.2009 року по 31 березня 2014 року ( а.с.2).

Доказів, які б свідчили, що відповідач ОСОБА_5 після 01.03 2014 року послугами позивача не користувалась, як і доказів того, що відповідач ОСОБА_4 з 1995 року по 31 березня 2014 року в зазначеній квартирі не проживав та не користувався послугами позивача, відповідач ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 60 ЦПК України суду не надав, а наданий ним зазначений вище акт складено 02.08.2015 року та він не містить даних про період постійного проживання ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1.

Між тим, вказані обставини підтверджують , що відповідач ОСОБА_5 в період з 11.12.2013 року по 01.03.2014 року зазначеними послугами позивача не користувалась.

За таких обставин , судова колегія погоджується з висновком суду щодо права позивача на звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за надані в централізованому порядку послуги з опалення та гарячого водопостачання , однак не погоджується зі стягненням такої заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_5 за період з грудня 2013 року по 01 березня 2014 року , а також з встановленим судом періодом стягнення такої заборгованості та розміром такого стягнення .

Так, суд при ухваленні рішення не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_5 в період з грудня 2013 року по 01 березня 2014 року послугами позивача з центрального опалення та гарячого водопостачання не користувалась.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Згідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки ж 04.06.2014 року позивач звертавсь до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за вказані комунальні послуги за період 01.10.2009 року по 31.03.2014 року , а судовий наказ відповідно до частини першої ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги, подання заяви про видачу судового наказу в порядку , передбаченому розділом 11 ЦПК України перериває перебіг строку позовної давності

( правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 ) .

Таким чином, з 04.06.2014 року перебіг строку позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Оскільки ж позивач звернувсь до суду з вказаним позовом 27.08.2015 року, а у червні 2014 року строк позовної давності перервався, то позовні вимоги позивача , за період з 01.10.2009 року по 27.08.2012 року заявлені ним за межами строку позовної давності.

Згідно до вимог частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки ж відповідач при розгляді справи судом першої інстанції заявляв про застосування до вимог позивача строку позовної давності, то це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь такої заборгованості за період з 01.10.2009 року по 27.08.2012 року.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги зазначених норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про застосування строку позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог позивачу до червня 2011 року.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом з порушенням вказаних вище норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам( пункти 3 та 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на його користь заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з період з 27.08.12 по 11 грудня 2013 року та за період з 02.03.2014 року по 31.03.2014 року включно в сумі 3908, 70 грн. та стягнення такої заборгованості солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, за період з 12 .12.2013 року по 01.03.2014 року в сумі 812,67 грн., з зазначених вище підстав виходячи з наступного розрахунку :

Центральне опалення за період з 27.08.2012 року по 11 грудня 2013 року ( стовпчики 3, 4 розрахунку) -1995,01 грн., з 12.12 2013 року по 01.03.2014 року -591,31 грн. та з 02.03.2014 року по 31.03.2014 року 213,72 грн., в березні 2013 року сплачено 100,00 грн.

Гаряче водопостачання з 27.08.2012 року по 11.12.2013 року (стовпчики розрахунку 9, 10) -1715, 95 грн. , з 12.12.2013 по 01.03.2014 року - 221, 36 грн. (332, 04 грн. : 3 чол. = 110, 68 грн. на кожного) ( 332, 04 - 110, 68 грн.) , 02.03.2014 року по 31.03.2014 року 84,02 грн.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за надані послуги за період з 27.08.2012 року по 11 грудня 2013 року в сумі 3610, 96 грн.( 1995,01 грн. заборгованість за опалення + 1715, 95 грн. заборгованість за гаряче водопостачання - 100.00 грн. сплати), а за період з 02.03.2014 року по 31.03.2014 року включно в сумі 297, 74 грн. ( 213, 72грн. заборгованість за послуги з опалення + 84,02 грн. заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, а всього 3908, 70 грн..

З відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за надані послуги за період з 12 .12.2013 року по 01.03.2014 року в сумі 812,67 грн. ( 591, 31 грн. заборгованості за послуги з опалення + 221.36 грн. заборгованості за послуги з гарячого водопостачання) .

При цьому, судова колегія вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, щодо відсутності укладеного між сторонами договору на надання таких комунальних послуг, як підстави для відмови позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки такі комунальні послуги надаються позивачем централізовано, від надання яких відповідачі не відмовлялись , а частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги » встановлено обов'язок споживача укласти договір на надання таких послуг .

Згідно до вимог ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В ч.1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В пункті 36 роз»ясень, які містяться в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову ( частина 1 статті 88) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).

Як свідчать матеріали справи, при подачі вказаного позову до суду позивачем було сплачено 243,60 грн. судового збору ( а.с.1)

Матеріали справи також свідчать про те, що при подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено 267,96 грн. судового збору ( а.с.56).

За таких обставин та з урахуванням того, що вимоги позивача задоволені в 2,64 частин від заявлених ним позовних вимог (12471,69 грн. : 4721.37 грн.) та складають , 1,74 частини від тієї частини на яку задоволена апеляційна скарга відповідача ( 8198,36 : 4721,37 грн.), то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі по 30, 76 грн. з кожного ( 243,60 грн. : 2,64 частин : 3), з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 154.00грн. ( 267,96 грн. :1, 74 частин).

Керуючись ст..ст.303, 309, 316, 317, 319, 218, 88 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2015 року.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованих за адресою : АДРЕСА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» , розташованого за адресою 61037, м.Харків, вул. Доброхотова, 11, розрахунковий рахунок 312 у Філії ХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м.Харкова, МФО 351823, заборгованість за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за період з 27.08.12 по 11 грудня 2013 року та за період з 02.03.2014 року по 31.03.2014 року включно в сумі 3908, 70 грн..

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованих за адресою : АДРЕСА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» , розташованого за адресою 61037, м.Харків, вул. Доброхотова, 11, розрахунковий рахунок 312 у Філії ХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м.Харкова, МФО 351823, заборгованість за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за період з 12 .12.2013 року по 01.03.2014 року в сумі 812,67 грн..

Відмовити Комунальному підприємству « Харківські теплові мережі » в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в сумі по 30 76 грн. з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 154, 00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя : І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.П. Зазулинська