Справа № 128/501/16-ц Провадження № 22-ц/772/1687/2016Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 27Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Матківської М.В., Вавшка В.С.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ФОП ОСОБА_4 з позовом про стягнення боргу за договором позики від 06.11.2010 року в сумі 367 826 , 03 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 06 листопада 2010 року в розмірі 367826 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок сплаченого за подачу даного позову до суду судовій збір в сумі 3678, 27 грн.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом вирішено питання про його права та обов'язки, оскільки договір позики, який є підставою позову, регулює правовідносини щодо нежитлового приміщення, на яке він має майнові права, проте до участі в справі його залучено не було.

В судове засідання особа, яка не брала участі в розгляді справи - ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що представник перебуває у відпустці з 29.06.2016 року по 15.07.2016 року за межами території України, інший представник ОСОБА_6 також перебуває у відпустці з 25.06.2016 року по 05.07.2016 року за межами України. ОСОБА_2 особисто не може представляти свої інтереси через юридичну необізнаність і фактичне проживання на території АРК.

Позивач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вимоги ст.303-1, ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності осіб, які в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, що 6 листопада 2010 року, між позивачем - ОСОБА_3 та відповідачем - ФОП Сорочинська (нині ОСОБА_4) І.А., було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу позику в сумі 120 000 грн., що на час укладення договору еквівалентно 15 000 доларів США для викупу орендованого нею у виконавчого комітету Вінницької міської ради нежитлового приміщення, розташованого в АДРЕСА_1, для здійснення в ньому відповідачем підприємницької діяльності.

Сторони узгодили, що передача суми позики здійснюється частинами після підписання договору в доларах США або в національній валюті України , з урахуванням курсу долара США станом на час передачі коштів.

Відповідач зобов'язалася повернути позику в строк до 06 листопада 2015 року в сумі, еквівалентній 15000 доларам США (а.с. 4).

На підтвердження отримання коштів ОСОБА_4 надала позивачу розписки від 11 грудня 2010 року на суму 5500 доларів США, від 18 грудня 2010 року на суму 3000 доларів США, від 08 січня 2011 року на суму 6500 доларів США (а.с. 5-7).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторонами не заперечується, як факт укладення відповідного договору та передачі коштів в сумі еквівалентній 15000 доларам США, так і факт невиконання обов'язку ФОП ОСОБА_4 щодо повернення суми боргу в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач ФОП ОСОБА_4 в попередньому судовому засіданні визнала позов, про що зробила усну заяву.

Згідно з ч.ч. 1 ,4ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього асу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.4 с. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову , визнання позову. Укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього кодексу.

Суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст.ст. 10, 130,174 ЦПК України дійшов правильного висновку про задоволення позову в попередньому судовому засіданні, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Посилання ОСОБА_2 на те, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не надано оцінку договору позики, який є фіктивним і регулює відносини сторін щодо права на нежитлове приміщення: по вул. Хлібна,16 в м. Вінниці, і якому надається оцінка в іншій справі за його позовом про визнання даного нежитлового приміщення спільною сумісною власністю подружжя, не приймаються колегією суддів до уваги.

За змістом ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Згідно з ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

До предмета доказування у даній справі входить факт укладення правочину та виконання обов'язку його сторонами.

ОСОБА_2, який не є стороною договору позики, в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що правочин є фіктивним, а придбання ОСОБА_4 нежитлового приміщення: по вул. Хлібна,16 в м. Вінниці здійснювалося за спільні кошти подружжя, а не за кошти, отримані ОСОБА_4 в борг за договором від 06 листопада 2010 року.

Тобто, фактично заявником, не визнається джерело походження коштів, сплачених за спірне нерухоме майно та цільова спрямованість витрат коштів, отриманих ОСОБА_4 в борг, що не входить до предмета доказування у справі про стягнення боргу за договором позики і не має правового значення для встановлення істотних обставин у даній справі.

Встановлення ж обставин факту участі подружжя у придбанні майна, правової природи коштів на його придбання, як і факту недійсності правочину можливе в іншому позовному провадженні.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення про задоволення позову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.С. Вавшко

Згідно з оригіналом: