Справа № 127/7029/15-ц Провадження № 22-ц/772/2222/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Жданкіна В.В., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна подружжя, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності, -

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом, у якому, відповідно до остаточних позовних вимог просила: визнати недійсними договори купівлі-продажу: автобусу ТУР А-049: укладений у формі довідки-рахунку від 19.03.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7; укладений у формі довідки-рахунку від 18.11.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8; легкового автомобіля ВМW, моделі «523 І», укладений у формі довідки-рахунку від 19.03.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6; укладений у формі довідки-рахунку від 09.09.2015 року між ОСОБА_6В та ОСОБА_9; поділити спільно набуте майно подружжя: визнати за позивачкою 39/100 часток квартири під номером 4, в будинку, що розташований за адресою: вул.. Ленінградська, 12, м. Вінниця; визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на грошові кошти в загальній сумі 300000 грн. від проданих автомобілів; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 різницю вартості долей в сумі 60982,50 грн.

Позов мотивовано тим, що під час спільного проживання подружжям, було придбано кімнату в квартирі (39/100 часток квартири), автомобіль ВМW 523І та автобус «Мерседес-412». Дані автомобілі ОСОБА_3 без згоди позивачки продав вказані, які згодом були перепродані.

Після розірвання шлюбу добровільно поділити майно не вдалось.

У червні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_3 із зустрічним позовом, в якому просив: визнати за ним право особистої власності на автомобілі ВМW 523 І та Mersedes-412.

Зустрічний позов мотивовано тим, що спірні автомобілі є особистою приватною власністю ОСОБА_3, оскільки використовувалися у його господарській діяльності, з метою одержання прибутку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року первісний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на ? частину від 39/100 часток спірної квартири. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 компенсацію за належну частку у майні, яке є сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди ОСОБА_5 в сумі 79 073,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2016 року в частині визнання за ОСОБА_10 ? частини 39/100 часток квартири залишити без змін. В решті рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі згідно останніх позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не зясовано всіх обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема, суд визнав незаконність укладених договорів купівлі-продажу, проте відмовив в задоволенні позову в цій частині; суд не надав правової оцінки укладеним договорам; невірним є висновок суду про те, що при поділі транспортних засобів береться їх вартість на момент продажу, а не на момент розгляду справи в суді; суд не звернув увагу на факт перепродажу автомобілів за вищою ціною; невірним є висновок про поділ частини квартири, оскільки є підстави для збільшення частки ОСОБА_5 у спільній сумісній власності, а також те, частина квартири є досить малою по площі, а тому її неможливо поділити.

В судовому засіданні представник апелянта, підтримуючи вимоги апеляційної скарги, пояснив, що просить визнати за ОСОБА_5 право власності на 100% частки квартири.

ОСОБА_3 апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не подавав.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

Під час шлюбу сторонами було придбано частину квартири та спірні автомобілі, які були зареєстровані за ОСОБА_3.

Право власності на 39/100 квартири зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до довідки-рахунку № 025231 від 19.03.2016 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 автомобіль БМВ 523І, вартістю 85 000 грн.

З довідки-рахунку № 025234 від 19 березня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_11 автобус Марки ТУР А-049, вартістю 73 148 гривень.

В подальшому вказані автомобілі були перепродані іншим відповідачам.

Вказані обставини не заперечувались сторонами і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Частково задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому для відчуження автомобілів повинна бути письмова згода іншого з подружжя. Згоди на це позивачка не давала, а тому вправі вимагати половину його вартості. Основною метою спору є поділ вказаного вище майна між ними, а також отримання компенсації позивачем за належну їй частку у майні. Визнання даних договорів недійсними в подальшому призведе до негативних наслідків щодо отримання такої компенсації, а тому в задоволенні зазначених вимог слід відмовити. Задоволення первісного позову, в даному випадку, виключає можливість задоволення зустрічного позову щодо визнання автомобілів особистою приватною власністю в повному обсязі.

Колегія суддів погоджуючись в цілому з висновком суду першої інстанції, не погоджується з розміром компенсації вартості відчуженого рухомого майна.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання право власності позивача на ідеальну частку.

Посилання апелянта про незастосування судом правила відступлення від рівності часток подружжя при поділі майна, колегія суддів не бере до уваги, так як апелянт просить застосувати дане правило лише при вирішенні питання про визнання права власності на 100% частки квартири, і враховуючи те, що в даному випадку слід визнати за позивачем право власності на ідеальну частку квартири, дане правило не може бути застосовано.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірних транспортних засобів.

Однак, суд першої інстанції при визначенні загального розміру компенсації помилково взяв до уваги вартість реалізованих автомобілів, яка була вказана в довідці-рахунку.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.07.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В даному випадку дані автомобілі були реалізовані без згоди одного із подружжя, а тому можна вважати, що згоди не досягнуто, а від так, застосовується дійсна вартість авто на час розгляду справи.

Відповідно до звіту ТОВ «Консалтингове Бюро «Спектр» про оцінку автомобіля БМВ 523І, 1998 року випуску, днз АВ 6088 СВ, вартість автомобіля складає 160 000, 00 грн.

Відповідно до звіту цього товариства про оцінку Автобуса-D A049MB, 1996 року випуску, днз АВ 6625 ВК, вартість автобуса складає 140 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 має право на компенсацію, виходячи з загальної вартості вказаних автомобілів 300000 грн., отже, на компенсацію в розмірі 150000 грн.

Що стосується вимог про визнання недійсними наступних договорів купівлі-продажу спірних автомобілів, укладених між між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та між ОСОБА_6В та ОСОБА_9, то в задоволенні цих вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиція Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-95цс13 право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачає, що не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Позивач по первісному позову не претендує на спірне рухоме майно, а просить лише стягнути з відповідача компенсацію вартості реалізованих автомобілів.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, однак допустився помилки, встановлюючи розмір компенсації, а від так, рішення, відповідно до ст. 309 ЦПК України, необхідно змінити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішили:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року змінити в частині компенсації, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 150 000 грн. (сто пятдесят тисяч гривень) в рахунок компенсації від вартості продажу автомобілів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 2480 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4019,40 грн. за подання апеляційної скарги.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідн з оригіналом: