АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Борисової О.В.

при секретарі - Сімаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» 7 870,03 грн. на відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» судовий збір в сумі 1218,00 грн..

Не погоджуючись з таким рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, без належного з'ясування фактичних обставин справи. Суд першої інстанції безпідставно не врахував подані ним докази поважності причин невиконання ним свого обов'язку щодо вчасного повідомлення страховика про виникнення страхової події, а саме: докази перебування у відрядженні за межами міста протягом місяця. Посилався на те, що чинним законодавством не передбачено чітко визначених строків, протягом яких страхувальник повинен повідомити страховика про існування поважних обставин, які унеможливили вчасне повідомлення про настання страхового випадку. Зазначив, що ним було добросовісно сплачено франшизу в розмірі 1000,00 грн., хоча остання і не була передбачена положеннями страхового полісу. Суд першої інстанції при вирішенні справи не взяв до уваги положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» щодо того, що у випадку неналежного повідомлення страховика страхувальником про настання дорожньо - транспортної пригоди, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Тобто, враховуючи позицію позивача про те, що його не було належно повідомлено про настання страхової події, незрозумілою є причина, у зв'язку з якою Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія» було проведено виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АХА страхування». В мотивувальній частині рішення судом першої інстанції не було викладено обґрунтувань, у зв'язку з якими було прийнято до уваги виключно докази позивача, а всі його докази було відхилено, що є порушенням вимог процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року в місті Києві по Русанівській набережній, 10, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5.

Внаслідок даної події, що мала місце 25 жовтня 2013 року, транспортний засіб «Toyota», д.н.з. НОМЕР_3, зазнав механічних пошкоджень.

З наявних в матеріалах справи документів, а саме рахунку - фактури № С-00050164 від 29 жовтня 2013 року, акту виконаних робіт № від 08 грудня 2013 року, вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 після дорожньо - транспортної пригоди становить 8870,03 грн..

Між водієм автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_5, та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 11 жовтня 2013 року, на виконання умов якого страховиком було виплачено водію відшкодування завданого збитку в розмірі 8870,03 грн..

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Згідно страхового полісу АС/0089476 від 10 січня 2013 року, цивільно - правова відповідальність особи, яка керує автомобілем НОМЕР_5, на період з 11 січня 2013 року по 10 січня 2014 року була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01 грудня 2014 року було стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 7870,03 грн., без урахування франшизи за полісом, яка становить 1000,00 грн..

Платіжним дорученням № 982 від 25 лютого 2015 року підтверджується, що виплата страхового відшкодування в розмірі 7870,03 грн. була проведена Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія» 25 лютого 2015 року.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу, Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія» посилалося на те, що відповідачем було порушено взяті на себе зобов'язання щодо вчасного повідомлення страховика про настання дорожньо - транспортної події, у зв'язку з чим, товариство набуло права на звернення до страхувальника з вимогами про відшкодування проведеної страхової виплати.

Задовольняючи позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» та, стягуючи з ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 7870,03 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав передбаченого законодавством обов'язку щодо своєчасного повідомлення страховика про настання дорожньо - транспортної пригоди, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та в повній мірі відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент дорожньо - транспортної пригоди 25 жовтня 2013 року, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент дорожньо - транспортної пригоди 25 жовтня 2013 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За правилами ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент дорожньо - транспортної пригоди 25 жовтня 2013 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну

третьої особи.

Статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент дорожньо - транспортної пригоди 25 жовтня 2013 року, передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент дорожньо - транспортної пригоди 25 жовтня 2013 року, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Оскільки достовірно встановлено, що ОСОБА_3 не здійснено письмового повідомлення страховика про настання страхової події у визначений законодавством триденний строк за відсутності причин, які об'єктивно є непереборними, а проведення Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія» виплати страхового відшкодування в розмірі 7870,03 грн. підтверджується дослідженими доказами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення даної суми в порядку регресу з особи, яка була водієм забезпеченого транспортного засобу та спричинила дорожньо-транспортну пригоду - відповідача ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повідомив страховика про настання дорожньо - транспортної пригоди в триденний строк у зв'язку поважними причинами, а саме через перебування на стажуванні в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Наша риба - Бердянськ» за межами міста Києва протягом місяця, правильність висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять визначення терміну «поважні причини», разом з тим, в сфері цивільного законодавства поважними вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для особи на вчинення відповідних дій, які від неї ОСОБА_3 подав до суду документи на підтвердження того, що в період з 28 жовтня 2013 року по 28 листопада 2013 року він перебував у відрядженні в місті Бердянськ Запорізької області.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожьо - транспортна пригода відбулася 25 жовтня 2013 року, близько 13:50 години.

Доказів того, що ОСОБА_3 відбув до міста Бердянськ з міста Києва саме 25 жовтня 2013 року, в день дорожньо - транспортної пригоди, відповідачем ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не було надано.

Крім того, нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов'язкового особистого подання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, з огляду на що, можливим та не забороненим є здійснення такого повідомлення за допомогою засобів поштового зв'язку, що ОСОБА_3 також зроблено не було.

Таким чином, зазначені відповідачем обставини не можна вважати такими, що створили непереборні перешкоди, які унеможливили виконання страхувальником покладених на нього зобов'язань, а тому дані доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Твердження апелянта про те, що представнику Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» про дорожньо - транспортну пригоду було повідомлено в день події шляхом телефонного дзвінка, не мають правового значення для вирішення даного спору, так як в статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мова йде саме про обов'язок страхувальника здійснити повідомлення в письмовому вигляді.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не повинен був виплачувати страхове відшкодування, якщо вважав, що страхувальником порушено покладені на нього чинним законодавством обов'язки щодо своєчасного повідомлення про страховий випадок, є необґрунтованими, так як з матеріалів справи вбачається, що виплата Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія» відбулася на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, яким було стягнуто з позивача на користь страховика ОСОБА_5 - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування», страхову суму в розмірі 7870,03 грн..

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: