Справа № 446/1531/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 року м. Камянка-Бузька

Камянка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді Котормуса Т.І.;

за участі секретарів судового засідання Коваль В.А., Карпа Г.М. Рихва М.І.;

позивачки ОСОБА_1;

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3;

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5;

прокурора Гальчинського С.О.;

представника третьої особи ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 "Військторгсервіс" та філії ОСОБА_7 "Військторгсервіс" Управління торгівлі Західного оперативного командування про стягнення коштів, а також за зустрічним позовом ОСОБА_7 "Військторгсервіс" до ОСОБА_1, за участі третьої особи ТзОВ "Технології роздрібної торгівлі" про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суд, та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 166) просить суд стягнути з відповідача на її користь суму бору за договором купівлі-продажу у розмірі 231 950,00 грн., 128284,00 грн. проценти за користування чужими коштами, 11000,00 грн. кошти, які сплачені за майно в приміщенні будівлі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25.09.2008р. між нею та ОСОБА_7 "Військторгсервіс" було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі у м. Камянка-Бузька по вул. Перемоги, 24. Продаж вчинено за ціною 439497,00 грн. Строк оплати був встановлений протягом 120 днів, одна вона на мала змоги оплатити таку суму у визначений термін, і тому, рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 10.06.2011р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.10.2012р. договір купівлі-продажу був розірваний. На час такого розірвання вона сплатила за договором 231950,00 грн. як попередня оплата за товар. Проте, розірвавши такий договір купівлі-продажу відповідач не повернув їй сплачені за договором кошти і вона змушена звертатись до суду. На таку суму коштів, позивачка згідно положень ст. ст. 693, 536, 693, 1048, 1212 ЦК нарахувала проценти до 17.10.2016р. Також, просить суд стягнути з відповідача 11000,00 грн., які вона сплатила за майно, що знаходилось у приміщенні.

ОСОБА_7 "Військторгсервіс" звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (а.с.121-124) в якій, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.182), просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму основного боргу у сумі 249497,40 грн., 3% річних у сумі 73136,71 грн.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог посилається на те, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25.09.2008р. В подальшому, позивач ОСОБА_1 сплатила кошти у сумі 190000,00 грн., в подальшому такий договір було розірвано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 11.10.2012р. Згодом, ОСОБА_1 використала підроблений акт прийому-передачі приміщення, який нібито підтверджував повний розрахунок за договором та продала таке майно ОСОБА_8 04.08.2011р. отримавши плату у розмірі 420300,00 грн. Через що, її було засуджено вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2014р. Також вказує, що на даний час нежитлове приміщення належить ТзОВ "Технології роздрібної торгівлі". Вважає, що внаслідок таких дій ОСОБА_1 майно вибуло з державного володіння, а відтак державі завдано збитків на суму різниці вартості приміщення від вже сплаченого 249 497,40 грн. на які 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представники підтримали свої вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічних вимог заперечили повністю.

Представники відповідача за первісним позовом просили у задоволенні первісних вимог відмовити повністю, а зустрічні задовольнити з підстав, які наведені у зустрічній позовній заяві.

Прокурор також вважав, що первісний позов є безпідставний, тоді як зустрічний підлягає до задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні зіслалась на розсуд суду при вирішенні обох позовних заяв.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

25 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 "Військторгсервіс" було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчений приватним нотаріусом Камянка-Бузького РНО ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2977 (а.с. 11).

Відповідно до умов п. 1.1. цього договору, продавець (ОСОБА_7 "Військторгсервіс") передає у власність, а покупець (ОСОБА_1Ю.) набуває у власність нежитлову будівлю загальною площею 551,8 кв.м., що розташована за адресою: м. Камянка-Бузька, вул. Перемоги, 24 і зобовязується сплатити грошову суму обумовлену у цьому договорі. Відповідно до п. 2.1. цього договору, сторони домовились, що продаж вчинено за 439 497, 40 грн., які покупець перераховує на протязі 60 днів з дня оформлення договору на розрахунковий рахунок РМУТМБ "Прайс".

03 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 "Військторгсервіс" було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25.09.2008р.(а.с. 97). Відповідно до цього додаткового договору, сторони внесли зміни до п. 2.1. договору купівлі-продажу та змінили строк протягом якого має відбутися повний розрахунок із 60 на 120 днів.

ОСОБА_1 надала суду докази щодо виконання нею умов з оплати по договору купівлі-продажу на загальну суму 193 214,37 грн. Це зокрема квитанції на суми 39 950,00 грн. (гарантійний внесок), 10 944,37 грн., 10 000, 00 грн., 10 000,00 грн., 80 320,00 грн., 20 000,00 грн., 20 000,00 грн., 2 000,00 грн.

ОСОБА_7 "Військторгсервіс" надав суду докази щодо виконання ОСОБА_1 свого зобовязання по договору купівлі-продажу на загальну суму 190 000,00 грн. Це зокрема на суми: 10 000,00 грн., 1 000,00 грн., 79 000,00 грн., 60 000,00 грн., 20 000,00 грн., 20 000,00 грн.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 10.06.2011р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.10.2012р. договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25.09.2008р. розірвано. Підставою такого розірвання була неповна оплата ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу та ст. 651 ЦК України (а.с. 7,8).

04 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчено приватним нотаріусом Камянка-Бузького РНО ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2012 (а.с. 147-148). Відповідно до умов п. 1 цього договору, продавець (ОСОБА_1Ю.) продала, а покупець (ОСОБА_8М.) купив нежитлову будівлю №24 по вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька. Продаж вчинено за 500 000,00 грн.

Як стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 140-143) власником нежитлової будівлі №24 по вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька є ТзОВ "Технології роздрібної торгівлі" на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2015р.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2014р. ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України і визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі із конфіскацією злочинно одержаних коштів у сумі 420300,00 грн. А на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбуття покарання із випробуванням строком 2 роки (а.с. 70-74).

Розглядаючи даний спір, суд виходив із наступних мотивів та положень закону.

Так, судом беззаперечно встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 "Військторгсервіс" було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.09.2008р., який було розірвано рішенням суду від 10.06.2011р. і яке набрало законної сили 11.10.2012р.

Вирішуючи питання про суму коштів, які були сплачені позивачкою ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, суд не бере до уваги подані сторонами квитанції та дані про рух коштів по рахунку, оскільки такі різняться між собою та містять певні розбіжності щодо сум та дати їх оплати. Натомість суд керується обставинами, які вже встановлені рішення суду між тими самими сторонами і яке набрало законної сили, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Так, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.10.2012р. встановлено, що "… кошти, які надійшли на рахунок РМУТМБ «ПРАЙС» на час розгляду апеляційної скарги становлять 229950,00 грн., а заборгованість в сумі 209547,40 грн. не погашена.", відтак, суд вважає, що сума коштів, яка була сплачена позивачкою ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 25.09.2008р. становить 229 950,00 грн., а не 231 950,00 грн., як зазначає позивачка у справі.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на ряд норм Цивільного кодексу України та визначає суму коштів, які були сплачені на користь відповідача як "безпідставно отримані кошти".

Однак, суд вважає, що застосування норм права, які регламентують питання повернення безпідставно отриманих коштів не може мати місця виходячи із того, що правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу, а отже мають зобовязальний характер, що виключає застосування положень ст. 1212 ЦК, яка регламентує питання безпідставного збагачення. Причому сам факт розірвання договору в подальшому, також не дає підстави для застосування цієї норми права, так як правові наслідки розірвання договору визначені спеціальними нормами права (ст. 653 ЦК).

Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 14.10.2014р. № 3-129гс14, "… договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти у зв'язку з неналежним виконанням підрядником умов договору.".

Відтак, суд відхиляє посилання сторони позивача на положення статей ЦК України, що регламентують правові підстави та наслідки набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Водночас, суд застосовує норми закон, які регламентують питання правових наслідків розірвання договору купівлі-продажу, а саме Глава 53 ЦК (Укладення, зміна і розірвання договору) та Глава 54 (Купівля-продаж).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частина 4 та 5 цієї статті визначають, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Тобто, у випадку розірвання договору з підстав істотного порушення договору однією зі сторін, законом передбачено лише один правовий наслідок відшкодування збитків стороною, яка порушила зобовязання. А повернення виконаного за договором до його розірвання поверненню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20.02.2013р. № 6-158цс12, де зазначено, що "ОСОБА_8 указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом."

Відтак, враховуючи, що ані договором купівлі-продажу від 25.09.2008р., ані нормами закону, який регулює купівлю-продаж не визначено обовязку продавця повернути кошти покупцю у випадку істотного порушення умов договору самим покупцем, то вимоги позивачки ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом суд виходить із наступного.

Як вже відзначалось вище, та беззаперечно встановлено судом, договір купівлі-продажу від 25.09.2008р. було розірвано судом у звязку із порушенням саме ОСОБА_1 істотних умов договору купівлі-продажу в частині оплати.

І хоч за умовами пункту 4.4. передача майна продавцем і прийняття майна покупцем посвідчується актом прийому-передачі після повного розрахунку, судом з обставин справи встановлено, що в подальшому ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на таке майно шляхом подання до КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" підробленого акту прийому-передачі майна, згідно якого підтверджено повний розрахунок нею за придбане у ОСОБА_7 "Військторгсервіс" нежитлове приміщення. Дана обставина доводиться вироком суду від 02.12.2014р.

В подальшому, ОСОБА_1 реалізувала нежитлове приміщення №24 по вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька гр. ОСОБА_8 за ціною 500 000,00 грн., а той в свою чергу ТзОВ " Технології роздрібної торгівлі".

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що діями ОСОБА_1 ОСОБА_7 "Військторгсервіс" завдано збитків у вигляді втрати різниці між вартістю нерухомого майна, яке було предметом договору купівлі-продажу та фактично сплаченою за нього сумою зі сторони ОСОБА_1 І такі збитки відповідно до положень ч. 5 ст. 653, ст. 611, ст. 623 ЦК України підлягають відшкодуванню.

Як видно із п. 1.1. договору купівлі-продажу від 25.09.2008р. купівля нерухомого майна приміщення 24 по вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька здійснювалась за ціною 439 497,40 грн. з яких як встановлено судом ОСОБА_7 "Військторгсервіс" отримав 229 950,00 грн., а тому сума збитку становить 209 547,40 грн. і така підлягає стягненню з ОСОБА_1

При вирішенні зустрічного позову суд вважає за необхідне відзначити, що ОСОБА_7 "Військторгсервіс" хоч і має право витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 388 ЦК), однак на переконання суду, такий не позбавлений права на предявлення позову про стягнення збитків завданих розірванням договору (ч. 5 ст. 675 ЦК), і сам факт вибору одного з кількох способу захисту не може бути підставою для відмови в позову.

Вибір способу захисту належить виключно позивачеві, який може самостійно визначити, яким чином слід відновити його права, і таке право співвідноситься із положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Також судом хоч і встановлено, що ОСОБА_1 була притягнута до кримінальної відповідальності на підставі вироку суду від 02.12.2014р. із застосуванням конфіскації коштів, одержаних злочинним шляхом у сумі 420300,00 грн., проте таке рішення суду не перешкоджає стягненню збитків на користь позивача ОСОБА_7 "Військторгсервіс", так як за приписами ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, однак в даному випадку має місце різного виду відповідальність кримінальна та цивільно-правова.

Відтак, суд вважає, що сума завданих ОСОБА_1 збитків має бути відшкодована нею у повному обсязі ОСОБА_7 "Військторгсервіс" у встановленому судом розмірі 209 547,40 грн.

Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 3% річних згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, як про це просить ОСОБА_7 "Військторгсервіс" виходячи із наступного.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поняття "грошового зобовязання" знайшло своє тлумачення зокрема у Постанові ВСУ від 06.06.2012р. № 6-49цс12, де зазначено, що " … грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. … Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.".

Суд при розгляді даної справи дійшов до висновку, що обовязок ОСОБА_1 по оплаті коштів за розірваним договором купівлі-продажу є власне грошовим зобовязанням, так як виражається у грошових одиницях і випливає із правовідносин, що виникли із договору купівлі-продажу. А тому, на таке грошове зобовязання може бути нараховано 3% річних про які просить позивач.

За розрахунками суду, загальна сума 3% річних яка підлягає до стягнення складає 24 956,23 грн., які розраховано на суму 209 547,40 грн. за період з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (11.10.2012р.) до моменту предявлення зустрічного позову (28.09.2016р.) (а.с. 116).

Щодо позовної давності до вимог ОСОБА_7 "Військторгсервіс", на застосуванні якої наголошує сторона відповідача за зустрічним позовом то суд відзначає, що як видно із вироку суду від 02.12.2014р. в межах такої кримінальної справи було заявлено цивільний позов до ОСОБА_1 і у задоволенні такого позову судом було відмовлено, так як такий заявлений у звязку із невиконанням умов договору, а не про відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

А як зазначено у ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позовна давність на такі вимоги переривалась і відповідно після такого переривання обчислюється заново (ч. 3 ст. 264 ЦК).

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, а вимоги ОСОБА_7 "Військторгсервіс" слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 "Військторгсервіс" та філії ОСОБА_7 "Військторгсервіс" Управління торгівлі Західного оперативного командування про стягнення коштів відмовити за безпідставністю вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_7 "Військторгсервіс" до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 "Військторгсервіс" () суму збитків у розмірі 209 547,40 грн. (двісті девять тисяч пятсот сорок сім гривень сорок копійок), суму 3% річних у розмірі 24 956,23 грн. (двадцять чотири тисячі девятсот пятдесят шість гривень двадцять три копійки), а разом 234 503,63 грн. (двісті тридцять чотири тисячі пятсот три гривні шістдесят три копійки).

У задоволенні решти вимог ОСОБА_7 "Військторгсервіс" до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 "Військторгсервіс" () сплачений судовий збір у розмірі 3 517,55 грн. (три тисячі пятсот сімнадцять гривень пятдесят пять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Камянка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя