Справа № 1007/115/09 Головуючий у І інстанції Шинкарь А. О.
Провадження № 22-ц/780/4199/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 18 20.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Олександр Вікторович про визнання недійсними довіреностей і правочинів та витребування майна,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2008 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом. Заявлені вимоги мотивувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 33/100 частин нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1 та ? частини нежилої будівлі (магазину - кафетерію) по АДРЕСА_2. 30 липня 2007 року між нею та співвласником зазначених приміщень було укладено попередній договір про купівлю-продаж частини приміщень, на виконання попереднього договору вона передала ОСОБА_8, який діяв в інтересах ОСОБА_9, 345000 грн., що на день укладення цього договору було еквівалентно 75000 доларів США. В подальшому їй стало відомо, що на час укладення попереднього договору ОСОБА_9 вже не була власником частини приміщень, оскільки 24 липня 2008 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу продали ОСОБА_6 належну їм по ? частині кожному нежилу будівлю (магазин - кафетерій), що знаходиться по АДРЕСА_2. Також з'ясувалося, що за договорами купівлі-продажу та дарування від 22 березня 2008 року ОСОБА_3, діючи від її імені на підставі довіреностей від 24 січня 2008 року, відчужив належні їй на праві власності 33/100 частин нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1 та ? частини нежилої будівлі (магазину - кафетерію) по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4, який ? частину нежилої будівлі (магазину - кафетерію) продав ОСОБА_5, а ОСОБА_5 в свою чергу - ОСОБА_6 Посилалася на те, що ОСОБА_3 вона не уповноважувала на здійснення дій щодо відчуження належного їй на праві власності майна, підписи у графі «довіритель» в оскаржуваних довіреностях, згідно висновку експертизи, виконано іншою особою. На підставі вищевикладеного, остаточно уточнивши позовні вимоги в березні 2016 року, просила визнати недійсними довіреності від 24 січня 2008 року, видані від її імені на користь ОСОБА_3, договір купівлі-продажу ? частини нежитлової будівлі (магазину - кафетерію) по АДРЕСА_2, договір дарування 33/100 частин нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1, укладені між ОСОБА_2, від імені якої діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_4, витребувати на свою користь від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужене за договорами купівлі-продажу належне їй майно.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року позов частково задоволено, визнано недійними довіреності від 24 січня 2008 року, видані від імені ОСОБА_2 ОСОБА_3, договір купівлі-продажу та договір дарування від 22 березня 2008 року. В задоволенні решти позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року при скасуванні попередніх судових рішень було вказано на спосіб захисту порушених прав ОСОБА_2, в зв'язку із чим до початку розгляду судом справи по суті позивач 17 березня 2016 року подала уточнену позовну заяву з позовними вимогами про витребування майна. Суд першої інстанції не врахував, що нею було лише змінено спосіб захисту свого права, а сама вимога про захист порушеного права була заявлена при зверненні до суду з позовом 06 серпня 2008 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належало 33/100 частин нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1 та ? частина нежилої будівлі (магазину - кафетерію), що знаходиться по АДРЕСА_2.

24 січня 2008 року нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І.О. посвідчено довіреності та зареєстровані в реєстрі за № № 115, 117, якими ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 продавати на умовах і за ціну на свій розсуд належну їй ? частину нежилої будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться по АДРЕСА_2, та подарувати ОСОБА_4 належні їй 33/100 частин нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1, відповідно.

22 березня 2008 року ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_2 на підставі довіреностей від 24 січня 2008 року, продав за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 її ? частину нежилої будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться по АДРЕСА_2, та подарував за договором дарування ОСОБА_4 33/100 частин нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1.

22 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені договори купівлі-продажу, згідно яких ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив ? частину нежилої будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться по АДРЕСА_2 та 33/100 частин нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1.

24 липня 2008 року між ОСОБА_9, від імені якої діяв ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_9 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_6 нежилу будівлю (магазину-кафетерію), що знаходиться по АДРЕСА_2.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 203 від 17 листопада 2008 року, проведеної у кримінальній справі, порушеній за заявою ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, підпис від імені ОСОБА_2 у графі «довіритель» та рукописний запис «ОСОБА_2» у довіреностях, посвідчених 24 січня 2008 року нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І.О. та зареєстрованих у реєстрі за № № 115, 117, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, у випадку невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, визнається недійсним.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов і визнав недійсними як обидві оспорювані довіреності, так і вчинені на її підставі правочини.

В даній частині рішення суду є законним та обґрунтованим і ніким не оскаржується.

Разом із тим, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині витребування майна від добросовісних набувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в зв'язку із спливом строку позовної давності. В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції виходив з того, що пред'явленням 06 серпня 2008 року позову до суду позовна давність щодо захисту порушеного права ОСОБА_2 перервалася та перебіг цього строку почався заново, у зв'язку з чим вимоги про витребування майна позивачем мали бути пред'явлені до суду протягом трьох років, а вимогу про витребування майна остання заявила вперше лише 17 березня 2016 року після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року судових рішень у даній справі, що й стало спонуканням позивача до пред'явлення вимог про витребування майна.

Із даними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, вперше із позовом до суду позивач ОСОБА_2 звернулася в серпні 2008 року, після уточнення позовних вимог остаточно просила визнати недійсними довіреності від 24 січня 2008 року, договори купівлі-продажу ? частини нежитлової будівлі (магазин - кафетерій), укладені між позивачем, від імені якої діяв ОСОБА_3, і ОСОБА_4, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазин - кафетерій), укладений між ОСОБА_9, від імені якої діяв ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині купівлі-продажу ? частини цієї нежитлової будівлі, яка належала ОСОБА_5, договір дарування 33/100 частини нежитлового приміщення (склад продбази), укладений між ОСОБА_2, від імені якої діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_4, договір купівлі-продажу 33/100 частин нежитлового приміщення (склад продбази), укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року, позов задоволено в повному обсязі, визнано недійсними довіреності від 24 січня 2008 року та всі правочини, за якими відчужувалося належне ОСОБА_2 спірне майно (а. с. 318 - 320 т. 1).

В подальшому під час касаційного перегляду за скаргою ОСОБА_5 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок в своїй ухвалі від 18 лютого 2015 року, що системний аналіз положень ЦПК України дає підстави дійти висновку, що судове рішення після його перегляду судом касаційної інстанції не може бути переглянуто судом апеляційної інстанції, але може бути переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами. Вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги представника ОСОБА_5 до розгляду та поновивши йому строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, поза увагою апеляційного суду залишилися зазначені вище положення ЦПК та обставина, що рішення суду першої інстанції, яке просив переглянути заявник, залишене в силі судом касаційної інстанції. Отже, апеляційний суд не з'ясував, чи у зв'язку із викладеним є підстави для перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку (а. с. 66 т. 2).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 розглянуто по суті та повторно залишено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року без змін (а. с. 87 т. 2).

Зазначена ухвала Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року та рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року і передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 131 - 134 т. 2).

Таким чином, після скасування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року справа надійшла до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В березні 2016 року ОСОБА_2 змінила підстави позову згідно ст. 31 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту порушеного права, і замість вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, якими спірне майно відчужувалося першим набувачем ОСОБА_4, та похідних від нього правочинів просила витребувати спірне майно від останніх добросовісних набувачів.

Колегія суддів враховує, що нові вимоги заявлені в рамках одного і того ж предмету позову, пред'явлення даних вимог відбулося шляхом їх заміни з попередніх, пред'явлення яких було визнано неналежним способом захисту судом касаційної інстанції, та що вони спрямовані на захист права власності на те ж саме неправомірно відчужене майно.

Однак суд першої інстанції, не врахувавши цих обставин, дійшов помилкового висновку, що позивач, пред'явивши нові позовні вимоги у березні 2016 року, пропустив строк позовної давності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин справи, із порушенням вимог матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

Оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо витребування майна від добросовісних набувачів, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до п. п. 21, 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Оскільки під час розгляду справи встановлено, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння позивача поза її волею, тому вони підлягають поверненню в порядку ч. 3 ст. 388 ЦК України.

Таким чином, позов є доведеним і підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову та витребування нерухомого майна від відповідачів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 3789,50 грн. із кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Олександр Вікторович про витребування майна задовольнити.

Витребувати на користь ОСОБА_2 від ОСОБА_5 33/100 частин нежитлового приміщення (складу продбази), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Витребувати на користь ОСОБА_2 від ОСОБА_6 ? частину нежитлової будівлі (магазин - кафетерій), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3789,50 грн. із кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.