Справа № 379/672/16-ц Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/5153/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 21.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря : Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року у справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» до приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень», ОСОБА_2 про визнання договору емфітевзису недійсним,

у с т а н о в и л а:

У червні 2016 року СТОВ «Плосківське» звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 14 жовтня 2010 року між товариством та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки № 78, відповідно до якого відповідач передав їм у платне користування земельну ділянку загальною площею 3,2799 га, розташовану на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, яка належать йому на праві власності на підставі державного акту серії ІУ-КВ № 091673, строком на пять років починаючи від дня його державної реєстрації. Договір зареєстровано Таращанським районним відділом Центр ДЗК 18 жовтня 2010 року, а тому термін дії договору закінчувався 18 жовтня 2015 року. Відповідно до п. 2.3. вказаного договору передбачено, що орендар має переважне перед іншими право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк.

29 серпня 2015 року СТОВ «Плосківське» надіслали ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди, яка отримана останнім 4 вересня 2015 року

Умови договору позивач виконував належним чином.

Оскільки, ОСОБА_2 протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки не висловив будь-яких заперечень проти поновлення договору оренди, то договір вважаються поновленим.

Проте, під час дії вищевказаного договору оренди земельної ділянки, 1 вересня 2015 року між відповідачами було укладено договір емфітевзису зазначеної земельної ділянки № 70. Факт укладення спірного договору емфітевзису, а також фактичне володіння земельною ділянкою ПСП «Жовтень» на його основі порушує законні інтереси позивача щодо переважного права використання земельної ділянки, а тому вважає, що даний договір повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір № 70 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, що укладений 1 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ПСП «Жовтень». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід часткового задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2010 року між СТОВ «Плосківське» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки № 78, відповідно до якого відповідач передав позивачу у платне користування земельну ділянку загальною площею 3,2799 га, розташовану на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, яка належать йому на праві власності на підставі державного акту серії ІУ-КВ № 091673, строком на пять років починаючи від дня його державної реєстрації.

Договір зареєстровано Таращанським районним відділом Центр ДЗК 18 жовтня 2010 року.

10 липня 2015 року ОСОБА_2 направив СТОВ «Плосківське» повідомлення про повернення земельної ділянки, в якому зазначив, що після закінчення строку дії договору, восени 2015 року, він не має наміру укладати договір оренди вказаної земельної ділянки та просив після збирання урожаю 2015 року не засівати та надалі не обробляти земельну ділянку та не використовувати її в будь-який інший спосіб.

29 серпня 2015 року СТОВ «Плосківське» надіслали ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди, яка отримана останнім 4 вересня 2015 року

Разом з тим, 1 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ПСП «Жовтень» укладено договір № 70 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 3,2799 га, кадастровий номер :02:002:0068.

Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 вересня 2015 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 з відміткою про відсутність відомостей про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі під час діючого договору оренди землі уклали новий договір, чим порушили вимоги ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Розглядаючи спір у вказаній частині, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 3 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності.

Згідно із ч. 1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно ч. 3 ст.10 цього Закону державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції врахував вищевказані вимоги закону та встановивши, що спірний договір емфітевзису був укладений між відповідачами під час діючого договору оренди землі, дійшов правильного висновку про невідповідність вказаного договору емфітевзису вимогам закону та правомірно визнав його недійсним.

Крім того, чинними законодавчими актами не передбачена подвійна реєстрація договорів оренди землі.

Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норми цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Докази та обставини, на які посилається представник ПСП «Жовтень» в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Однак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченого судового збору, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вимоги ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а такі судові витрати відшкодовуються відповідачами пропорційно до розміру задоволених судом вимог до кожного з них.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, яким слід стягнути з кожного з відповідачів понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року в частині солідарного стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» та ОСОБА_2 на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» по 689,00 грн. (шістсот вісімдесят девять гривень) сплаченого судового збору з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_4