Справа № 209/4142/15-ц
Провадження № 2/209/125/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Кулік О.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів за первісним позовом - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ Південкомбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ Південкомбанк" про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2015 року ПАТ "Південкомбанк"" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ Південкомбанк" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №75/01-07 від 31 жовтня 2007 року в сумі 9174,42 доларів США, в тому числі: 6415,22 доларів США прострочена заборгованість за основним зобовязанням, 108,09 доларів США поточна заборгованість зі сплати процентів, 2651,11 доларів США - прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.

На обґрунтування позову зазначено, що згідно постанови правління Національного банку України від 24 вересня 2014 року № 958 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Південкомбанк", 26 вересня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 101 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Південкомбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

31 жовтня 2207 року ПАТ "КБ "Південкомбанк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №75/01-07, за умовами якого банк надав ОСОБА_3О у тимчасове користування для придбання автотранспортного засобу, що був у використані, грошові кошти у розмірі 11200 доларів США, а боржник зобовязався повернути банку кредит до 30 жовтня 2012 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,99% річних . Видача кредиту була проведена з позичкового рахунку № 2710, відкритого у ПАТ "КБ "Південкомбанк". Банк належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором та надав відповідачу кошти у розмірі 11200 доларів США. З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором, 31 жовтня 2007 року між банком, позичальником та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 59/03-07, відповідно до умов якого поручитель зобовязалася відповідати солідарно з позичальником за виконання ним своїх зобовязань позичальника. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, в звязку з чим утворилася заборгованість за кредитом, розмір якої станом на 11 серпня 2015 року становить 9174,42 доларів США, в тому числі: 6415,22 доларів США прострочена заборгованість за основним зобовязанням, 108,09 доларів США поточна заборгованість зі сплати процентів, 2351,11 доларів США - прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. Також з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 31 жовтня 2007 року ПАТ "КБ "Південкомбанк" та ОСОБА_3 уклали договір застави автотранспортного засобу № 36/02-07, згідно якого позичальник передав в заставу банку автотранспортний засіб ОСОБА_5, 2006 року випуску, державний номер АЕ 6923АК. Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договором, 07 січня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий надпис та звернуто стягнення на предмет застави. За позовом ОСОБА_3, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 липня 2014 виконавчий надпис був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

31 травня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просять визнати припиненим договір поруки № 59/03-07, укладений 31 жовтня 2007 року між ВАТ КБ "Південкомбанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_3, стягнути з відповідача за зустрічним позовом сплачений судовий збір в сумі 551.20 грн.

На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 31.10.2007 року між ВАТ "КБ "Південкомбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №75/01-07, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 11220 доларів США зі сплатою 11,99% процентів річних, одноразової комісії за підготовку та оброблення документів у розмірі 1,5% від суми кредиту, зі строком повернення кредиту та процентів до 30 жовтня 2012 року. Кредит надавався позичальнику на придбання автотранспортного засобу, що був у використанні. 01 серпня 2008 року сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до кредитного договору, яким було змінено п. 1.1. кредитного договору та викладено його в наступній редакції: "Кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 11200 доларів США зі сплатою 15% річних від суми кредиту одноразової комісії за підготовку та оброблення документів у розмірі 1,5% від суми кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за кредитом до 30 жовтня 2012 року на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит у визначений даним договором строк та сплатити проценти і комісії за користування кредитом. 31 жовтня 2007 року між ВАТ "КБ "Підвекомбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір застави автотранспортного засобу № 36/02-07, яким були забезпечені вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору № 75/01-07 від 31 жовтня 2007 року. Також 31 жовтня 20007 року ВАТ "КБ "Південкомбанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_3 укладений договір поруки № 59/03-07, за умовами якого ОСОБА_4 зобовязалася відповідати перед кредитором за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором № 75/01-07 від 31 жовтня 2007 року, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. Пунктом 3.2. договору поруки було встановлено, що у разі порушення боржником зобовязань за кредитним договором, кредитор має право звернутися з письмовою вимогою відносно виконання зобовязань за основним договором як до боржника, так і до поручителя, або до обох одразу з повідомленням про невиконання боржником зазначених зобовязань. Зобовязання повинні бути виконані боржником (поручителем) протягом одного банківського дня з моменту отримання вимоги. Згідно п. 6.2 договору поруки, він діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України. Оскільки кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за кредитним договором було 30 жовтня 2012 року, вимога в порядку передбаченому п. 3.2. договору поруки ОСОБА_4 не направлялася, а позов поданий до суду у вересні 2015 року, в силу ч.4 ст. 558 ЦК України договір поруки вважається припиненим.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_7 та ОСОБА_1 підтримували первісний позов, зустрічний позов не визнали, надали пояснення аналогічні обґрунтуванню первісного позову та письмовим запереченням проти зустрічного позову.

Представник ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що на підставі договору застави, який був укладений 31 жовтня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3, 07 січня 2013 приватним нотаріусом ОСОБА_6 було видано виконавчий напис та звернено стягнення на предмет застави - автомобіль ОСОБА_5, державний номер АЕ 6923АК. Але цей виконавчий напис заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 липня 2014 року був визнаний недійним та таким, що не підлягає виконанню. Кредитний договір та довір поруки укладалися до 30 жовтня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся 02 вересня 2015 року. Вважає, що звернення до нотаріуса за видачею виконавчого напису перервало строк позовної давності. Також вважає, що банком не пропущений строк позовної давності за зверненням до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_4, як з поручителя, оскільки 26 жовтня 2012 року їй направлялася вимога про погашення заборгованості за кредитом. Відомостей про отримання поручителем цієї вимоги у банку немає, поштове відправлення повернулося на адресу банку "за закінченням терміну зберігання". 01 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору. Чи укладалася додаткова угода з поручителем, йому невідомо.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем ОСОБА_3 05 листопада 2012 року. Вона не може надати суду документи на підтвердження того, що поручитель ОСОБА_4 погодилась на зміну умов кредитного договору, якими був підвищений відсоток за користування кредитом.

Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом - ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнала, підтримувала зустрічний позов та просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні запереченням проти первісного позову та обґрунтуванню зустрічного позову. Також пояснила, що відповідно до п. 2.4. договору поруки кредитор не мав права змінювати умови основного договору без згоди на те поручителя, якщо внаслідок такої зміни збільшується обсяг відповідальності поручителя. Поручитель ОСОБА_4Г не була повідомлена про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором. Фактично укладаючи 01 грудня 2008 року додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою збільшено відсоткову ставку за кредитом з 11% до 15%, сторони кредитного договору без згоди поручителя внесли до основного зобовязання зміни щодо істотних умов договору, що вплинуло на права та обовязки поручителя. Відповідно до п.6.2 договору поруки, договір діє до моменту припинення поруки, на підставах, визначених ст. 559 ЦК України. Посилання представників позивача в обґрунтування позовних вимог на кінцеву дату повернення кредиту є помилковими, так як боржник повинний був повертати кредитні кошти частинами щомісячно, останній платіж був здійснений відповідачем 22 жовтня 2010 року в сумі 4,97 доларів США. Також вважає, що банк неправомірно нараховував проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору. Просила застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як із солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором.

Вислухавши представників ПАТ "КБ "Південкомбанк", представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягає задоволенню в повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що постановою правління Національного банку України від 24 вересня 2014 року № 958 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Південкомбанк", 26 вересня 2014 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 101 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Південкомбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

31 жовтня 2007 року Відкрите акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 75/01-07 (а.с. 15-22), за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 11220,00 доларів США зі сплатою 11,99% річних, одноразової комісії за підготовку та оброблення документів у розмірі 1,5% від суми кредиту, та кінцевим терміном повернення кредиту і процентів за кредитом - 30 жовтня 2012 року на умовах, визначених цим договором. У свою чергу ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит у визначений даним договором строк та сплатити проценти і комісії за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту, який є Додатком № 1 та невідємною частиною кредитного договору.

Пунктом 1.1.2 кредитного договору було передбачено, що кредит надається позичальнику на придбання автотранспортного засобу, що був у використанні.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_3 кредитних коштів в сумі 11200 доларів США підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 31 жовтня 2007 року по 01 листопада 2007 року (а.с. 101) та не заперечується відповідачем ОСОБА_3

Станом на 11 серпня 2015 року прострочена заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № 75/01-07 від 31 жовтня 2015 року становить 9174,42 доларів США, яка складається з наступного: 6415,22 доларів США - прострочена заборгованість за основним зобовязанням, 108,09 доларів США - поточна заборгованість зі сплати процентів, 2651,11 доларів США - прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 62-64) .

Згідно курсу Національного банку України встановленого на 14 листопада 2016 року розмір заборгованості за кредитним договором у національній валюті України становить 235144,04 грн.

Останній платіж за кредитом здійснений відповідачем ОСОБА_3 05 листопада 2012 року в сумі 263 доларів США, які зараховані банком на погашення прострочених нарахованих процентів, що відображено у розрахунку заборгованості у графі 15.

Із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач за первісним позовом звернувся до суду 02 вересня 2015 року, тобто в межах загальної позовної давності, яка згідно ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Отже відсутні підстави для застосування позовної давності для заявлених позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

Також судом встановлено, що в забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором № 75/01-07 від 31 жовтня 2007 року, між ВАТ "КБ "Південкомбанк" та ОСОБА_3 був укладений договір застави автотранспортного засобу № 36/02-07, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 30-35). 07 січня 2013 року нотаріусом ОСОБА_6 було видано виконавчий напис та звернено стягнення на предмет застави - автомобіль ОСОБА_5 Оквтавія, державний номер АЕ 6923АК. Проте, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 липня 2014 року був визнаний недійним та таким, що не підлягає виконанню.

Крім вказаного договору застави, в забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязаньза кредитним договором № 75/01-07 від 31 жовтня 2007 року, між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк", та відповідачем ОСОБА_4 і ОСОБА_3 31 жовтня 2007 року був укладений договір поруки № 59/03-07, за умовами якого ОСОБА_4 зобовязалася відповідати перед банком за виконання боржником ОСОБА_3 його зобовязань за кредитним договором № 75/01-07, а також всіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені, штрафних санкцій, збитків у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобовязань за основним договором. Строк, порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків був визначений кредитним договором.

Частиною 1 ст. 559 ЦПК України передбачено , що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно п. 2.4 договору поруки кредитор не мав права змінювати умови основного договору без згоди на те поручителя, якщо внаслідок такої зміни збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Проте, 01 грудня 2008 року ВАТ "КБ "Південкомбанк" та ОСОБА_3, без згоди поручителя, уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 75/01-07 (а.с. 23-25), якою внесли зміни до п.1.1.кредитного договору , збільшивши проценти за користування кредитними коштами з 11% річних до 15% річних. Таким чином, сторони кредитного договору, не отримавши згоду поручителя ОСОБА_4, збільшили обсяг її відповідальності., чим порушили умови договору поруки та діючого законодавства, що є підставою для визнання судом припиненим договору поруки № 59/03-07, укладеного 31 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Південкомбанк" та ОСОБА_4, як "поручителем", і ОСОБА_3, як "боржником". .

Крім того, пунктом 3.2. договору поруки було передбачено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником зобовязань за основним договором, кредитор має право звернутися з письмовою вимогою відносно виконання зобовязань за основним договором як до боржника, так і до поручителя, або разом до боржника і поручителя з повідомленням щодо невиконання боржником зазначених зобовязань. Зобовязання за основним договором повинні бути виконані боржником/поручителем протягом одного банківського дня з моменту отримання вимоги кредитора.

Згідно п. 6.2 договору поруки він діє до моменту припинення поруки, на підставах, визначених ст. 559 ЦК України.

Пунктом 1.1 кредитного договору було передбачено, що кінцевим терміном повернення кредиту є 30 жовтня 2012 року.

Отже, згідно умов кредитного договору № 75/01-07 від 31 жовтня 2007 року, простроченими зобовязаннями за кредитним договором вважаються зобовязання з кінцевим терміном з 30 жовтня 2012 року.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною першою статті 554 КК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, до договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_4 підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що кредитний договір був укладений на строк до 30 жовтня 2012 року, отже саме з 30 жовтня 2012 року у банка виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з основного боржника та з ОСОБА_4, яка поручилася перед первісним позивачем за виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором.

ПАТ "КБ "Південкомбанк" звернувся до суду з цим позовом 02 вересня 2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України.

При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України суд враховує, що позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання за договором про надання кредиту не предявив вимогу до поручителя ОСОБА_4

Суд не приймає до уваги посилання представників позивача за первісним позовом про те, що до поручителя ОСОБА_4 26 жовтня 2012 року була предявлена вимога про сплату заборгованості по кредитному договору, оскільки вказана вимога, що направлялася поручителю рекомендованим поштовим відправленням, була повернута на адресу банку "за закінченням строку зберігання на поштовому відділенні" (а.с. 143-146). Представники позивача за первісним позовом підтвердили те, що вимога до ОСОБА_4 повернулася на адресу банку буз вручення адресату.

Вказане означає, що протягом строку дії поруки банк не скористався своїм субєктивним правом про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, і після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто з 30 квітня 2013 року обовязки позивача за первісним позовом та поручителя ОСОБА_4 за договором поруки припинилися.

А тому, зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), позивач, як кредитор вчиняти не може.

З огляду на припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України, суд вважає, що ПАТ "КБ "Південкомбанк" мав право предявити вимогу до відповідача, як до поручителя, про виконання нею зобов'язання солідарного з ОСОБА_3 в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що договір поруки №59/03-07 від 31 жовтня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" та відповідачем ОСОБА_4, як поручителем", і ОСОБА_3, "як боржником" є припиненим, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_4 як з поручителя, заборгованості за кредитним договором № 75/01-07 від 31 жовтня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" та ОСОБА_3.

Зазначене вище відповідає правовій позиції викладеній у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором у вказаному в позові розмірі підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_3, як з основного боржника, за кредитним договором.

Згідно ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем за первісним позовом судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 Сплачений судовий збір за зустрічним позовом належить стягнути з ПАТ КБ "Південкомбанк".

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ Південкомбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Південкомбанк" (), заборгованість за кредитним договором № 75/01-07 від 31 жовтня 2007 року в сумі 9174,42 доларів США (що за курсом НБУ на 14.11.2016 року складає 235144,04 грн.), в тому числі: прострочена заборгованість за основним зобовязанням - 6415,22 доларів США, прострочена заборгованість зі сплати процентів - 108,09 доларів США, прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 2651,11 доларів США.

В іншій частині первісного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2351,44 грн. судового збору у справі.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ Південкомбанк" про визнання договору поруки припиненим.

Визнати припиненим договір поруки № 59/03-07, укладений 31 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Південкомбанк", як "кредитором", та ОСОБА_4, як "поручителем", і ОСОБА_3, як "боржником".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Південкомбанк" () на користь ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.