АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/9208/16
Провадження № 22-ц/792/1379/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Матковської Л.О.

секретаря Бондаря О.В.

з участю: представника ТОВ «Хмельницькгаз збут» ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» (далі ТОВ «Хмельницькгаз збут»), обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є споживачем газу, послуги по постачанню якого надає ТОВ «Хмельницькгаз збут» відповідно до відкритого особового рахунку № та її заяви про приєднання до типового договору. В лютому 2016 року в квартирі по місцю проживання встановила лічильник газу, до того вона сплачувала отримані послуги за нормами споживання природного газу. Звернувшись до відповідача в березні 2016 року, вона дізналася про наявність заборгованості у розмірі 748 грн. 03 коп.. За офіційним повідомленням відповідача вказана заборгованість була нарахована за період з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року у розмірі 553 грн. 94 коп., а з урахуванням повної суми перерахунку через різницю норм споживання станом на 01.03.2016 року склала 748 грн. 03 коп.. Таке перерахування різниці норм споживання газу відповідач мотивував тим, що постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року було визнано незаконною та скасовано постанову Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу

_________________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Провадження № 22ц/792/1379/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 59

населенням у разі відсутності газових лічильників», якою було вдвічі зменшено норми споживання природного газу населенням, а ці норми споживання природного газу визнані такими, що не підлягають застосуванню.

Вважає дії відповідача по нарахуванню заборгованості протиправними та такими, що грубо порушують її права споживача, з огляду на те, що постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року набрала законної сили лише 28.01.2016 року і в ній питання стосовно перерахування норм споживання газу для населення за минулий період не вирішувалося. Постанова КМУ №237 від 29.04.2015 року втратила чинність лише на підставі постанови КМУ №204 від 23.03.2016 року. Тому у відповідача не було підстав для нарахування заборгованості за попередніми нормами споживання, які діяли до 29 квітня 2015 року, і до неї мали застосовуватись норми споживання, які були визначені постановою № 237 на весь час її дії (з 29.04.2015 року по 23.03.2016 року).

Позивач просила суд визнати протиправними дії ТОВ «Хмельницькгаз збут» щодо здійснення перерахунку за її особовим рахунком № за минулий період з 06.05.2015 року по 01.03.2016 року та донарахування заборгованості за спожитий природний газ в сумі 748 грн. 03 коп. та зобовязати ТОВ «Хмельницькгаз збут» здійснити перерахунок за її особовим рахунком № за минулий період з 06.05.2015 року по 01.03.2016 року за спожитий природний газ, зменшивши суму заборгованості на 748 грн. 03 коп..

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність його висновків дійсним обставинам справи.

Відмовляючи у позові, суд послався на припущення, які не стосувались предмету позовних вимог, висловлені у мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року, справа №К/800/49436/15. При цьому суд не врахував положення ч.3 ст. 61 ЦПК України, оскільки позивач та відповідач не приймали участі при розгляді адміністративної справи №К/800/49436/15, і будь-які обставини відносно сторін у застосовуваній судом ухвалі від 28.01.2016 року не встановлювалися.

Судом безпідставно не взято до уваги її доводи щодо дії актів цивільного законодавства, до яких відносяться і постанови КМУ, в часі. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив той факт, що плата за споживання газу їй нараховувалась на підставі постанови КМУ «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 08.06.1996 року №619, із змінами згідно постанови КМУ від 29.04.2015 року №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», а тому висновки суду про те, що дана постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття є припущенням, не відповідають обставинам справи та вимогам КАС України та ЦПК України.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, будучи належним чином оповіщеною про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Представник відповідача в засіданні апеляційного суду заперечував апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, надавши заперечення на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають закону. Згідно з вимогами положень ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 18 ЗУ від 9 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2, проживаючи ІНФОРМАЦІЯ_1, є споживачем послуг з газопостачання (особовий рахунок НОМЕР_1), які надаються ТОВ «Хмельницькгаз збут». В квартирі був відсутній лічильник газу, тому до кінця лютого 2016 року споживач розраховувалась за спожитий газ за нормами споживання природного газу, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

Листом № 836 від 23.03.2016 року ТОВ «Хмельницькгаз збут» повідомило ОСОБА_2, що заборгованість за спожитий газ станом на 01.03.2016 року виникла у звязку з проведеним перерахунком вартості фактично спожитого, однак не оплаченого споживачем без лічильника природного газу за період з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. N 619 затверджено ОСОБА_4 споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, відповідно до яких при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 19 куб. метрів людино-місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. N 237 до вказаних ОСОБА_4 споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників внесено зміни, згідно з якими вдвічі зменшено наведені норми споживання природного газу населенням: при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 3 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 4,5 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць.

За адміністративним позовом громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року № 237.

При цьому суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що під час касаційного перегляду постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року Вищий адміністративний суд України в постановленій ухвалі зазначив, що з огляду на те, що проект регуляторного акту (оскаржувана постанова КМУ) не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення КМ України принципу передбачуваності, допущені останнім порушення під час прийняття спірної постанови у їх сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що в свою чергу означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 8 грудня 2009 року № 21-1573во09, в якій висловив правову позицію, що у разі визнання незаконним, протиправним, скасування індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не визначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки оспорювана постанова КМ України є нечинною з моменту її прийняття, про що зазначено адміністративним судом в ухвалі від 28 січня 2016 року, тому за спірний період з 6 травня 2015 року по лютий 2016 року мали діяти норми споживання газу для населення у разі відсутності лічильника, які були визначені Постановою КМ України № 6129 від 08.06.1996 року в редакції станом на 01.10.2014 року ( а.с.6-9, 11-13). Тому, при таких обставинах, не можна вважати неправомірними дії відповідача.

Твердження апелянта, що дана постанова окружного адміністративного суду м. Києва набрала чинності лише 28 січня 2016 року і не стосується її, оскільки вона не була стороною при вирішенні цього спору, не заслуговують уваги.

Згідно з вимогами частин 3 та 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова суду першої інстанції від 21.09.2015 року була переглянута Київським апеляційним адміністративним судом, ухвалою якого від 4 листопада 2015 року залишена без змін і саме з цього часу набрала законної сили.

В силу ч.1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Тобто, постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року стосується та є обовязковою також для позивача.

Крім того, згідно з положеннями пунктів 24 та 25 розділу III постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу» постачальник зобов'язаний забезпечити безперервне постачання газу в порядку, передбаченому договором, а побутовий споживач є відповідальним за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі й посилання на те, що оспорювана постанова КМ України від 29 квітня 2015 року № 237 була чинною до 23 березня 2016 року, до прийняття КМ України постанови № 204 від 23.03.2016 року. Як зясовано судом, оспорювана постанова визнанна нечинною в судовому порядку задовго до прийняття вказаної постанови КМ України.

Стаття 632 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом розгляду є питання правомірності застосування норм споживання природного газу населенням за відсутності лічильника, а не правомірності визначення ціни за його постачання побутовим споживачам.

Як видно зі змісту письмової відповіді відповідача від 23.03.2016 року № 836 на звернення ОСОБА_2 (а.с. 3), питання перерахунку та сплати вартості природного газу, спожитого населенням у період застосування норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, визначених постановою КМ України від 29 квітня 2015 року № 237, остаточно буде вирішено Міністерством енергетики та вугільної промисловості.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_6

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

Суддя /підпис/ ОСОБА_8

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь