У Х В А Л А

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 9 лютого 2016 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Баландін Володимир Васильович, про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а :

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 11 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 лютого 2016 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 9 лютого 2016 року залишив без змін.

У серпні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 9 лютого 2016 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 229, 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявниця послалась на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, 13 листопада 2013 року, а також постанови Верховного Суду України від 19 березня, 4 і 18 червня 2014 року та 21 жовтня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які оцінивши належним чином докази й надавши їм належну оцінку, відмовили у задоволенні позову ОСОБА_4 у зв'язку недоведеністю обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

У наданих для порівняння ухвалах від 21 березня 2012 року та 13 листопада 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недійсність оспорюваних договорів дарування. При цьому судами встановлено, що дарувальники уклали договори дарування під впливом помилки щодо юридичної природи зазначених договорів, прав та обов'язків сторін за договорами.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постановах від 19 березня 2014 року (справа № 6-9цс14), 18 червня 2014 року (справа № 6-69цс14) і 21 жовтня 2015 року (справа № 6-202цс15) Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявниця, не суперечить правовому висновку, викладеному у зазначених постановах Верховного Суду України.

У постанові Верховного Суду України від 4 червня 2014 року (справа № 6-60цс14) не міститься висновку про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що неоднаково застосована.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Баландін Володимир Васильович, про визнання договорів недійсними за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 9 лютого 2016 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук