У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ-А» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ-А» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 02 вересня 2013 року він працював Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ-А» (далі - ТОВ «ДЖАЗ-А») на посаді начальника відокремленого госпрозрахункового підрозділу «Зоологічний парк місцевого значення «Таврія». Наказом від 20 жовтня 2015 року № 21-о до нього застосовано дисциплінарне стягнення - догану, а 26 жовтня 2015 року - звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов'язків.

Вважав, що дисциплінарне стягнення та звільнення проведено з порушенням трудового законодавства, тому просив поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року у позові відмовлено.

Рішенням Запорізької області від 12 травня 2016 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року скасовано, позов задоволено. Визнано незаконним наказ тимчасово виконуючого обов'язки директора ТОВ «ДЖАЗ-А» ОСОБА_5 від 26 жовтня 2015 року № 22-о про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відокремленого госпрозрахункового підрозділу «Зоологічний парк місцевого значення «Таврія» ТОВ «ДЖАЗ-А». Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді начальника відокремленого госпрозрахункового підрозділу «Зоологічний парк місцевого значення «Таврія» ТОВ «ДЖАЗ-А» з 26 жовтня 2015 року. Стягнуто з ТОВ «ДЖАЗ-А» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 305 грн 08 коп. без урахування обов'язкових платежів та податків, справляння яких віднесено на відповідача. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ДЖАЗ-А», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено,що ОСОБА_4 працював у ТОВ «ДЖАЗ-А» на посаді начальника відокремленого госпрозрахункового підрозділу «Зоологічний парк місцевого значення «Таврія» (а. с. 9).

Наказом від 20 жовтня 2015 року № 21-о до позивача застосовано дисциплінарне стягнення - догана, а 26 жовтня 2015 року - звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України з мотивів систематичного невиконання без поважних причин трудових обов'язків (а. с. 12, 13).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Таким чином, за одноразове порушення трудової дисципліни, незалежно від його тяжкості, звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається.

Апеляційний суд зробив правильний висновок, що відповідачем не були дотримані вимоги закону щодо звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КзПП України, тому звільнення позивача не може вважатися законним, оскільки порушення трудової дисципліни, за яке позивача було звільнено, вчинено ним до накладення стягнення за наказом від 20 жовтня року № 21-о.

Згідно з вимогами ст. 235 КЗпП України у уразі звільнення без законних підстав працівник поновляється на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Апеляційний суд правильно визначив розмір середньоденного заробітку плати позивача за час вимушено прогулу - 31 305 грн 08 коп. (233 грн 62 коп. х 134 дні).

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано задовольнив позов. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ-А» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Леванчук А.О. СтупакО.В.