Справа № 299/574/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.,

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 28 березня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 де третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача є Широківської сільської ради Виноградівського району про визнання заповіту, недійсними, -

в с т а н о в и л а:

Так, 26.02.2015 року ОСОБА_1, звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 де третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача є Широківської сільської ради Виноградівського району про визнання заповіту, недійсними.

Рішенням Виноградівського районного суду від 28 березня 2016 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Позивач ОСОБА_1, та її представник в особі адвоката ОСОБА_3 підтримали вимоги скарги, та просили задоволити таку з наведених підстав.

Представник ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4 заперечив, вимоги скарги з тих підстав, що воля заповідача була направлена на позбавлення спадщини позивачки, а рішення суду першої інстанції є законним.

Представник Широківської сільської ради в особі ОСОБА_5 заперечив, доводи скарги, так-як заповідач безпосередньо у сільській раді складав заповіт, і підписав його. При складанні заповіту не було звернуто увагу на описку в році народження, і прізвищі позивачки, бо коли б таке було виявлено, то було б внесено виправлення або складено новий заповіт. У сільській раді відсутня алфавітна книга реєстрації заповітів, і така не була наявна у сільраді, раніше. А наявна лише книга реєстрації вчинюваних нотаріальних дій, у якій заповіт зареєстровано. Відомості про посвідчений заповіт вносились до Спадкового реєстру, але реєстратором не зареєстровано через невідповідність бланку поданої заяви. Заповідач безпосередньо наполягав на внесенні у заповіт запису про позбавлення його дочки, спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, та заяви про відкладення розгляду справи, апеляційному суду не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за його відсутності.

Протягом судового розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що заповіт від 22.03.2011 року підписано особисто заповідачем та посвідчений уповноваженою на те службовою особою виконавчого комітету Широківської сільської ради, а позивачкою у судовому засіданні не доведено ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Та згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

А приписами ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Та в ч. 2 ст. 1234 ЦК України наведено, що право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про нотаріат у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

Як зазначено в абзаці 1 п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України (затвердженої наказом МЮ України від 25 серпня 1994 р. N 22/5) (надалі - Інструкція), нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може зявитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

На виконання вимог вище наведених норм і ст. 1247 ЦК України, секретарем Виконавчого комітету Широківської сільради ОСОБА_5, було складено та посвідчено 22.03.2011 року зі слів заповідача ОСОБА_6 заповіт на користь онука ОСОБА_2, а.с. 10.

Як пояснив суду представник ОСОБА_5, такий заповіт було посвідчено ним у його службовому кабінеті секретаря Виконавчого комітету Широківської сільради, який записано зі слів ОСОБА_6, та останній наполіг на тому, щоб у заповіті було записано про позбавлення його дочки ОСОБА_1 права на спадщину. Заповіт підписав ОСОБА_6 особисто у його присутності.

Зі змісту заповіту вбачається, що рік народження заповідача ОСОБА_6 вказано 1945, хоча фактично таким є 1940, та прізвище дочки вказано Березовську, тоді як таке є Березовскова. Хоча заповіт і має дані технічні описки як про це зазначив секретар виконкому Широківської сільради, проте, такі не впливають на волевиявлення заповідача, і не вказують на те, що заповіт складено не ОСОБА_6 і що таким позбавлено права спадкування не дочку заповідача. Крім цього, у заповіті зазначено ідентифікаційний податковий номер заповідача, іншої дочки заповідач не має, а в побуті, прізвище позивачки, так і запамяталось заповідачу як Березовська, і це ґрунтується також на рішеннях судів за позовами саме ОСОБА_7 до ОСОБА_6, а.с. 36-38, 41-43.

На виконання вимог п. 19 Інструкції, заповіт від 22.03.2011 року пройшов реєстрацію в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під порядковим № 21. Дана обставина доводиться також фотокопією запису в книзі вчинення нотаріальних дій, а.с. 65.

Посилання позивачки на те, що Книга реєстрації нотаріальних дій Широківської сільради не пронумерована, печаткою не скріплена, і не засвідчена підписом посадової особи, яка наділена таким правом печаткою, та містись склеєні аркуші, не може свідчити про не вчинення нотаріальних дій. Оскільки, заповідач не несе відповідальність за стан реєстраційної книги, а в даному випадку суттєве значення має сам факт реєстрації, та чи відповідає така реєстрація нотаріальної дії запису послідовності порядкової нумерації. Як пояснив суду представник в особі адвоката ОСОБА_3, така послідовність у книзі реєстрації нотаріальних дій не порушена. Отже, дана обставина не впливає на форму заповіту.

А звідси, секретар виконкому Широківської сільради склав, і посвідчив заповіт, згідно вимог абзацу 3 п. 33 Інструкції.

Так, п. 38 Інструкції передбачено, що заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів.

Як пояснив суду представник ОСОБА_5, у Широківській сільській раді, алфавітна книги обліку заповітів, відсутня, і такої не було, а тому, заповіт не міг бути записаним до алфавітної книги обліку заповітів.

Таким чином, сама по собі відсутність у Широківській сільській раді, алфавітної книги обліку заповітів не може свідчити про недотримання форми заповіту, так-як це перебувало за межами волі заповідача і не повязане з ним.

Пунктом 40-1 Інструкції передбачено, що відомості про посвідчення посадовими особами заповітів підлягають обовязковому внесенню до Спадкового реєстру в порядку, передбаченому Положенням про Спадковий реєстр.

Матеріали справи містять заяву від 10.04.2015 року за № 100 про державну реєстрацію заповітів та спадкових договорів, але реєстратором не внесено відомості до Спадкового реєстру про вчинення відповідної нотаріальної дії, а.с. 69.

Крім цього, сам Порядок державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі (затверджений постановою КМ України від 11.05.2011 року № 491), набрав чинності вже після складання заповіту.

Представник ОСОБА_5 пояснив, що надсилав до Інформаційного центру заяву установленого зразка вже після нотаріального посвідчення заповіту, але таку не було прийнято, та повернуто через те, що не відповідала вже новому якомусь зразку.

Не внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчення посадовою особою заповіту не являється тією причиною, яка є підставою для визнання заповіту недійсним. Оскільки це порушення носить технічний характер, так-як такі відомості до Спадкового реєстру не внесла посадова особа, як згодом зясовано, через неправильне заповнення заяви. І такі дії посадової особи не повязані з волевиявленням заповідача. Крім цього, таке внесення відомостей посадовою особою до Спадкового реєстру, також можливе до отримання спадкоємцем Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

У ході апеляційного розгляду позивачка та її представник адвокат ОСОБА_3 посилаючись на те, що судовим експертом у висновку № 3745 від 02.12.2015 року не дано повної відповіді на поставлене питання. А тому, заявили клопотання про призначення в справі судово-технічної експертизи через те, що підпис у заповіті змонтовано. Та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.06.2016 року відмовлено у задоволенні даного клопотання, а також ухвалою Виноградівського районного суду від 24.02.2016 року відмовлено у призначенні судово-технічної експертизи.

Під час обговорення даного питання, колегія суддів наголошувала на тому, що за даних обставин, правильнішою була б додаткова почеркознавча експертиза, але ні позивачка, а, ні її представник адвокат не заявили апеляційному суду клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, тоді як суд із власної ініціативи не вправі самостійно призначати таку експертизу.

Відносно посилання позивачки на те, що працівник поліції показував їй копію заповіту на імя ОСОБА_2, який був складений на іншому аркуші, а тому за формою не відповідав вимозі, що ставиться до заповіту, то таке твердження, нічим не підтверджується.

Стосовно твердження позивачки, що ОСОБА_6 за життя у категоричній формі заявив, що не залишить свій житловий будинок онуку ОСОБА_2, та що наприкінці його життя, стосунки між нею і батьком покращились, то таке нічим не доводиться. А представник ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_6 так і не бажав, щоб позивачка успадкувала його майно, а перед смертю, мати відповідача ОСОБА_8 викликала лікарів та відвозила до лікарні, та здійснювала похорон ОСОБА_6, а не позивачка.

А звідси, ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надала суду належних і допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало його волі при складанні заповіту.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 28 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________