АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/8298/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Хуторянець О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено: визнано припиненою з 01.01.2012 поруку за договором поруки №01-66-07/МБ від 11.05.2007, укладеним сторонами, та стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_5 487,20грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі - банк), та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №66-07/БМ, за умовами якого позичальник отримала 950 тисяч доларів США зі строком повернення до 10.05.2022 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11.05.2007 року між банком і ОСОБА_5, а також між банком та ОСОБА_7 були укладені договори поруки, за умовами яких поручителі як солідарні з позичальником боржники зобов'язались у повному обсязі відповідати перед кредитором за належне виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015 на користь банку солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2300268,77грн. Цим же рішенням у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання припиненою поруки відмовлено.

Також установлено, що відповідно до п.6.1. кредитного договору та п.2.3 договору поруки позичальник (поручитель) зобов'язаний повернути кредитні кошти та сплатити проценти протягом одного дня з моменту одержання вимоги банку.

Виходячи з того, що позичальник 12.05.2011 та 01.06.2011 отримала письмові вимоги банку про дострокове повернення кредиту, а також що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється (за умовами договору поруки він діє до моменту припинення дії основного договору), враховуючи, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя ОСОБА_5, - суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення його позову.

В апеляційній скарзі Уповноважена особо Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Уповноваженої особи Фонду просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є припинення поруки за договором, у якому строк припинення поруки не встановлено, а кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя (ч.4 ст.559 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 5 договором поруки №01-66-07/МБ від 11.05.2007 передбачено, що порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею; якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя; з інших підстав, передбачених чинним законодавством України (ас3 зворот). Отже, в договорі поруки строк її припинення не встановлений.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 12.05.2011 та 01.06.2011 банк направив вимоги ОСОБА_6 про усунення порушення, а саме сплати протягом тридцятиденного строку зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі (ас15,18).

Також установлено, що у червні 2011 року банк звернувся до суду із позовом до позичальника ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки (див. заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.10.2011 та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2012 за результатами його перегляду - ас19-22), а у січні 2013 року - до поручителів ОСОБА_7 і ОСОБА_5 - про стягнення заборгованості за кредитним договором (ас13-15,23-24).

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості поручитель ОСОБА_7 пред'явила до банку зустрічні позовні вимоги про припинення поруки з підстав збільшення обсягу її відповідальності як поручителя внаслідок укладення додаткової угоди №3 до кредитного договору, - тобто, вимоги про припинення поруки поручителя ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. Належних і допустимих доказів про те, що під час розгляду вказаної справи судом перевірялись чи встановлювались обставини припинення поруки поручителя ОСОБА_5, передбачені ч.4 ст.559 ЦК України, ні суду першої, ні апеляційної інстанцій у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України не надано, і представник банку на такі обставини не посилається. Рішення апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015, на яке посилається представник банку в обгрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_5 про припинення поруки, не містить у собі даних щодо встановлення чи перевірки судом обставин, на які посилається ОСОБА_5 в обгрунтування своїх вимог про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України - предмету спору у даній справі.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів ОСОБА_7 і ОСОБА_5 (рішення апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015) обставини - предмет позову ОСОБА_5 у даній справі не досліджувались.

Такий висновок суду першої інстанції ні доводами апеляційної скарги, ні належними і допустимими доказами не спростований.

З огляду на наведене посилання на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2017цс15 від 03.02.2016 (про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин) є безпідставним, адже судове рішення апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015 про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 не містить у собі зазначення встановлених судом обставин дійсності договору поруки, укладеного з поручителем ОСОБА_5

За таких обставин сам по собі факт ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову такого поручителя про припинення поруки з підстав, які не були предметом дослідження судом при розгляді вимог про стягнення заборгованості.

Оскільки 12.05.2011 та 01.06.2011 банк направив вимоги позичальнику за кредитним договором ОСОБА_6 про сплату протягом тридцятиденного строку зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі і протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя ОСОБА_5, а звернувся до суду з такими вимогами лише у січні 2013 року, тобто, поза межами шести місяців, - правильним є висновок суду першої інстанції про наявність передбачених ч.4 ст.559 ЦК України підстав для визнання припиненою поруки ОСОБА_5 за договором поруки №01-66-07/МБ від 11.05.2007. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Посилання представника відповідача про те, що строком виконання основного зобов'язання за кредитним договором є 10.05.2022, не заслуговують на увагу, адже направленням вимоги ОСОБА_6 про повернення боргу за кредитом у повному обсязі банк змінив строк виконання зобов'язань позичальника за цим договором, визначивши його в межах тридцяти днів з моменту пред'явлення вимоги.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про визнання поруки припиненою, адже вимоги до поручителя ОСОБА_5 про стягнення заборгованості банк пред'явив у січні 2013 року, а ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом у межах трирічного строку 11.12.2015 (ас2,34).

З огляду на викладене оскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2016 ухвалено на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень, підтверджених наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами. Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, з додержанням норм матеріального і процесуального права ухвалив законне і обгрунтоване рішення. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді Н.О.Прокопчук

О.І. Шкоріна