№2/1712/747/2011
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Бандури А.П.

при секретарі Парфенюк С.М.

за участю: позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, про визнання права власності на житловий будинок та виділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1М звернулась в Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та виділ майна, посилаючись на те, що вона набула право спільної сумісної власносіті на житловий будинок та майно з ОСОБА_4, так як вона витрачала свої особисті кошти на ремонт житлового будинку ОСОБА_4, який помер14 березня 2012 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1М позов підтримала повністю та суду пояснила, що вона проживала однією сімєю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з травня 2001 року по 08 серпня 2005 року. За час спільного проживання ними було набуте спільне майно, ніхто з них в іншому шлюбі за цей час не перебував, ніякого договору щодо майна не укладав. Офіційно зареєстрували шлюб з відповідачем 08 серпня 2005 року. Внаслідок реєстрації шлюбу змінила своє попереднє прізвище «Гордійчук» на прізвище чоловіка «Ступак». В шлюбі з відповідачем перебувала по грудень 2010 року.

Просить суд встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер 14 березня 2012 року, як жінки та чоловіка, на протязі періоду з травня 2001 року по 08 серпня 2005 року.

Визнати за нею право спільної сумісної власності на житловий будинок №36/1 з надвірними будівлями по вул.. Соборній в смт.Млинів Рівненської області, загальною площею 69,9 м.кв.

Виділити їй, ОСОБА_1, телевізор кольоровий вартістю 660 грн., тюнер супутниковий вартістю 300 грн., супутникову антену вартістю 440 грн., морозильну камеру «Норд ДМ-155-3» вартістю 1776 грн., на загальну суму 3076 грн

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 позовних вимог ОСОБА_1не визнав та дав пояснення про те, що обєктивних доказів, які б свідчили про те, житловий будинок та майно являється спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_1 в судовому засіданні не надала. Крім цього, є наявний заповіт ОСОБА_4 від 04 жовтня 2010 року, який являється чинним і ніким не скасований, а тому просить суд у позові ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю протягом травня 2001 року по 08 серпня 2005 року підлягає до задоволення частково, а у задоволенні позовних про визнання права власності на житловий будинок та виділ майна слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, з наступних підстав: копією паспорта ОСОБА_1, серії МЮ061188 виданого Млинівським РВУ МВС України в Рівненській області 22 грудня 2005 року підтверджується, що в графі «Місце проживання» вказано, що з 04 листопада 2003 року ОСОБА_1 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копією свідоцтва про одруження серії 1-ГЮ №085164 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції Рівненської області підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одружились 08 серпня 2005 року.

(актовий запис №54)

(а.с. 7 спадкової справи № 13/2012)

З копії рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2010 року вбачається, що шлюб, зареєстрований 08 серпня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (д.п. ОСОБА_5) ОСОБА_6 розірваний.

(а.с.8 цивільної справи №2-648/10)

Таким чином, в судовому засіданні не здобуто обєктивних доказів, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сімєю як жінки та чоловіка з травня 2001 року, однак підтвердився факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сімєю, як жінки та чоловіка з 04 листопада 2003 року по 08 серпня 2010 року

Що ж стосується позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на житловий будинок та виділ майна, то обєктивних доказів, які б підтверджували, що спірне майно являється спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судовому засіданні не здобуто.

Як вбачається з рішення Млинівського районного суду від 30 травня 1991 року житловий будинок по вул..17 вересня, 92а (Соборна,36) було поділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, згідно якого ОСОБА_4 було виділено 48/100 житлового будинку по вул.. 17 вересня 92а (вул..Соборна,36/1)

(а.с.22-25)

З довідки Рівненського бюро технічної інвентаризації №484/1 від 03 березня 2011 року вбачається, що право власності на кв.№1 по вул. Соборній,36 за гр. ОСОБА_1 не зареєстроване.

(а.с.29)

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не заперечувала, що спірний будинок по вул..Соборній,36/1 в смт.Млинів, на який вона просила визнати право спільної сумісної власності, побудований ОСОБА_8 ще до шлюбу з нею і належав йому та його першій дружині ОСОБА_7.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст..368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

З п.14 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» вбачається, що відповідно до статті 368 ЦК спільною сумісною власністю вважається спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Окремим випадком виникнення такого права, що обумовлюється особливим суб'єктним складом учасників і характером відносин між ними, є спільне майно подружжя. Проте під час розгляду таких справ судам необхідно враховувати, що не у всіх випадках, коли частки не встановлені, майно є об'єктом спільної сумісної власності.

Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Об'єктом спільної сумісної власності визнається майно, набуте подружжям за час шлюбу, та майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї.

Аналогічне положення закріплено також у статтях 60 - 74 СК.

Інше може бути встановлене тільки договором, укладеним у письмовій формі, це знайшло відображення у частинах 3, 4 статті 368 ЦК.

Законом передбачено право співвласників на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, і на поділ майна, що є у спільній сумісній власності (статті 370, 372 ЦК, статті 69 - 71 СК ).

У порядку, встановленому статтею 364 ЦК, з дотриманням вимог статті 370 ЦК щодо рівності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, здійснюється і виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні і позовна вимога про виділ ОСОБА_1 телевізора кольорового вартістю 660 грн., тюнера супутникового вартістю 300 грн., супутникової антени вартістю 440 грн., морозильної камери «Норд ДМ-155-3» вартістю 1776 грн., на загальну суму 3076 грн., так як ОСОБА_1 не довела суду, що вказане майно куплено нею в період проживання однією сімєю з ОСОБА_4Д,

Як вбачається з акту опису і арешту майна від 13 лютого 2012 року, який був проведено на виконання ухвали від 17 грудня 2011 року, то таке майно як тюнер супутниковий, супутникова антена та морозильна камера взагалі відсутні, що ж стосується телевізора, то в даному акті зазначено два телевізори і який з них просить виділити позивачка в судовому засіданні не вказала.

В судовому засіданні позивачка не надала обєктивних доказів, про те, коли було придбано майно, яке просить їй виділити, за чиї кошти воно було придбане за її власні чи спільні з ОСОБА_4

(а.с.112)

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більше того, в судовому засіданні встановлено і це підтверджується матеріалами спадкової справи № 13/2012, що ОСОБА_4 08 серпня 2005 року склав заповіт і на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів свої дружині ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 1874.

(а.с. 5 спадкової справи № 13/2012)

04 жовтня 2010 року ОСОБА_4Д, склав новий заповіт в якому зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 1225.

(а.с. 11 спадкової справи № 13/2012)

Статтею 1233 ЦК України передбачено, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ст.. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1247 ЦК України, передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст..1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що вона знала про наявність заповіту від 04 жовтня 2010 року, однак питання про визнання його недійсним в судовому порядку не ставила і на час розгляду справи в суді ставити не буде.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що заповіт від 04 жовтня 2010 року на момент розгляду справи в суді являється чинним і питання щодо його недійсності в судовому порядку не ставилось, а тому в задоволенні позовних вимог щодо визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок №36/1 з надвірними будівлями по вул. Соборній в смт.Млинів Рівненської області та виділ майна слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі наведеного,

керуючись ст. ст. 10, 18, 60, 61,209, 213-215 ЦПК України,

ст. ст. 328, 392,1233,1236,1247,1248,1254ЦК України,

суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, про визнання права власності на житловий будинок та виділення майна задоволити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер 14 березня 2012 року, як жінки та чоловіка, на протязі періоду з 04 листопада 2003 року по 08 серпня 2005 року.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок №36/1 з надвірними будівлями по вул.. Соборній в смт.Млинів Рівненської області, загальною площею 69,9 м.кв. відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про виділ ОСОБА_1 телевізора кольорового вартістю 660 грн., тюнера супутникового вартістю 300 грн., супутникової антени вартістю 440 грн., морозильної камери «Норд ДМ-155-3» вартістю 1776 грн., на загальну суму 3076 грн. відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Млинівського райсуду А.П. Бандура