Справа № 750/1131/16-ц
Провадження № 2/750/869/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого - судді Логвіної Т.В.

при секретарі Примак Т.В.,

за участю позивача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу в частині, стягнення коштів та визнання права власності

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним Договір про фінансовий лізинг № 00006687, укладений 13.02.2013 року між позивачем та TOB «Порше Лізинг Україна», в частині визначення вартості Об'єкта лізингу в іноземній валюті, визнати недійсним Договір про фінансовий лізинг в частині визначення платежів за Договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визнати недійсним Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), який є Додатком до Договору про фінансовий лізинг № 00006687 та його невід'ємною частиною, визнати недійсним наступні умови Договору про фінансовий лізинг № 00006687, укладений 13.02.2013 року між сторонами, а саме: п. 6.3. Додатку до Договору про фінансовий лізинг № 00006687 від 13.02.2013 року Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу; умову Договору про фінансовий лізинг № 00006687 від 13.02.2013 року в частині сплати адміністративного платежу; визнати Договір про фінансовий лізинг № 00006687 від 13.02.2013 року виконаним позивачем, стягнути з TOB «Порше Лізинг Україна» на користь позивача грошові кошти у розмірі 79133, 15 гривень, що були сплачені ним в рахунок оплати Вартості Об'єкта лізингу, як такі, що є різницею між Вартістю Об'єкта лізингу та фактично сплаченими позивачем коштами, стягнути з TOB «Порше Лізинг Україна» грошові кошти у розмірі 2115, 34 гривень, що були сплачені в рахунок оплати адміністративного платежу, визнати за позивачем право власності на Об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 benzin, 2013 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZDG035746, двигун № НОМЕР_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачем було укладено з відповідачем договір, до якого всупереч принципу добросовісності було включено умови про визначення вартості Обєкта лізингу в іноземній валюті, визначення платежів за Договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду позивача, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що укладений договір 13.02.2013 року між ТОВ «Порше лізинг Україна» та ОСОБА_1 за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, договір про фінансовий лізинг від 13.02.2013 року, який містить елементи договору оренди ( найму) транспортного засобу, був укладений ТОВ «Порше лізинг Україна» з фізичною особою ОСОБА_1, а тому підлягав нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст. 799 ЦК України.

Оскільки сторонами не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, то цей договір є нікчемним. У цьому разі визнання договору недійсним судом не вимагається.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15.

Вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину, передбачених ст. 216 ЦК України щодо повернення у первісний стан сторін та повернення одержаного сторонами за цим договором за цінами, які існують на момент відшкодування, сторонами не заявлялись.

Враховуючи вищевикладене, позов, за викладеними в ньому підставами, необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: