АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1654/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Гриньова А.М.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування якого зазначав, що 20.05.2004 року його було затримано як підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та в подальшому взято під варту з утриманням в Хмельницькому слідчому ізоляторі. 05.05.2005 року у звязку з постановленням виправдувального вироку Хмельницьким міськрайонним судом ОСОБА_4 було звільнено з-під варти. Після скасування виправдувального вироку та направлення справи на додаткове розслідування, 21.11.2006 року ОСОБА_4 був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 КК України. З 18.12.2006 року відносно позивача було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з подальшим відбуванням покарання у виді позбавлення волі, де він пробув по 03.06.2013 року. Позивач посилається на те, що кримінальна справа відносно нього в період з 20.05.2004 року по 03.06.2013 року розслідувалась органом досудового слідства, неодноразово розглядалась судами різних інстанцій та поверталась прокурору для організації додаткового розслідування за правилами Кримінально-процесуального кодексу України (редакції 1960 року). 31.08.2007 року ОСОБА_4 був засуджений вироком апеляційного суду Тернопільської області по обвинуваченню у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв. Ухвалою Верховного Суду України від 20.03.2008 року означений вирок суду було залишено без змін. Після розгляду Європейським Судом з прав людини заяви позивача (справа «ОСОБА_4 і Йонкало проти України») та постановлення 21.04.2011 року рішення у даній справі, постановою Верховного суду України від 06.02.2012 року судові рішення по кримінальній справі були скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції. Позивач посилається на те, що за наслідками нового судового розгляду вироком Хмельницького міськрайонного суду від 03.06.2013 року він був виправданий за пред'явленими обвинуваченням та звільнений з-під варти в залі суду. Даний вирок судами вищих інстанцій залишений без змін. Позивач посилається на те, що через протиправні дії працівників органу досудового слідства, прокуратури та суду він безпідставно утримувався під вартою та в місцях позбавлення волі протягом 7 років, 6 місяців та 5 днів, а незаконно перебував під слідством та судом з 20.05.2004 року по 03.06.2013 року, тобто, 8 років, 6 місяців, 12 днів. Вказує що незаконними діями органу досудового слідства, Прокуратури Хмельницької області, яка здійснювала нагляд за слідством, та суду йому заподіяно значних матеріальних та моральних збитків. Зазначав, що ним було втрачено заробіток та інші грошові доходи за період перебування під вартою та у місцях тимчасового тримання на суму 124250 грн., його родина понесла витрати на придбання продуктів харчування, предметів повсякденного вжитку та медикаментів за час перебування під вартою на суму 75608 грн. 01 к., він поніс витрати на оплату правової допомоги в сумі 3000 грн. та поніс збитки по оплаті навчання на суму 1800 грн. Крім того, посилався на завдання йому і моральної шкоди, яка була спричинена незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів, безпідставним обвинуваченням, засудженням та незаконним утриманням під вартою і перебуванням в місцях позбавлення волі, а також протизаконним та нелюдським поводженням з ним з боку працівників міліції та слідчого ізолятора, яку він оцінює у сумі 485 261 300 грн., розмір якої визначений висновком спеціаліста-психолога від 15.07.2015року. Означена сума моральної шкоди, на думку позивача, є обґрунтованою, оскільки він був позбавлений права працювати, навчатися та жити повноцінним життям, спілкуватися з рідними та близькими, займатись вихованням своєї доньки. За вказаний період погіршилось і здоровя позивача. Крім того, просить врахувати нелюдське відношення до нього з боку працівників правоохоронних органів та працівників слідчого ізолятора, які застосовували до нього фізичне насильство, тортури та психічний тиск з метою здобуття від нього зізнання у вчиненні злочину, якого він не вчиняв. А тому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з рахунку Державного бюджету України, розміщеного в Державній казначейській службі України в рахунок відшкодування заподіяної йому незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду матеріальну шкоду у сумі 211149,68 грн. та моральну шкоду в сумі 485 261 300 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області про стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області про відшкодування матеріальної шкоди закрито.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 150 000 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області судовий збір у сумі по 275,60 грн. з кожного.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2016 року в рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області про стягнення моральної шкоди виправлено описку, вказано «Стягнути у дохід держави з Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області судовий збір у сумі по 275,60 грн. з кожного».

В апеляційній скарзі року ОСОБА_4 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що при визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано, що у звязку з незаконним діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, позивач був позбавлений права працювати, навчатись та жити повноцінним життям, спілкуватись з рідними та близькими, займатись вихованням своєї доньки. Не було взято до уваги тривале перебування під вартою та в місцях позбавлення волі, тривалий характер моральних страждань, нелюдське відношення з боку працівників правоохоронних органів та працівників слідчого ізолятора. Суд необгрунтовано відхилив висновок спеціаліста-психолога від 15.07.2015 року наданий позивачем в підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди, при цьому не навів аргументів, що дали підстави для його критичного оцінювання.

В судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу щодо оскарження ухвали про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відхилити апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає,щ о апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того. що 20.05.2004 року ОСОБА_4 було затримано як підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та взято під варту з утриманням в Хмельницькому слідчому ізоляторі. З 23.05.2004 року по 05.05.2005 року ОСОБА_4 перебував під вартою ( а.с. 100 том 1).

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05.05.2005 року ОСОБА_4 за ст. ст. 187 ч. 4, 263 ч. 1, 121 ч. 2 був визнаний невинним та виправданий через недоведеність його участі у вчиненні злочинів, міру запобіжного заходу позивачу було скасовано - звільнено з-під варти в залі суду (а.с. 70-74 т. 1).

22.11.2006 року ОСОБА_4 був затриманий у зв'язку зі скасуванням виправдувального вироку Хмельницького міськрайонного суду та поміщений в ізолятор тимчасового тримання до 23.11.2006 року ( а.с. 84, 100 том 1).

З 18.12.2006 року відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За вироком колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Тернопільської області від 31.08.2007 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна (а.с. 86-101 т. 1).

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «ОСОБА_4 і Йонкало проти України», яке набуло статусу остаточного 21.07.2011 року, одноголосно постановлено, що мало місце порушення ст. 3 Конвенції у звязку з відсутністю ефективного розслідування тверджень заявника про його катування працівниками міліції; мало місце порушення п. 1 ст. 5 Конвенції у звязку з затриманням заявника з 20 до 26 травня 2004 року, у звязку з триманням заявника під вартою з 14 жовтня 2004 року до 5 травня 2005 року та з 21 березня до 31 серпня 2007 року та з 18 до 21 грудня 2006 року, з 23 лютого до 21 березня 2007 року; мало місце порушення п. 2 ст. 5 Конвенції щодо заявника; мало місце порушення п. 3 ст. 5 Конвенції щодо права заявника «негайно постати перед суддею», на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження»; мало місце порушення п. 4 ст. 5 Конвенції щодо заявника у звязку з відсутністю адекватної процедури судового розгляду питання законності тримання під вартою під час судового провадження; мало місце порушення п. 5 ст. 5 Конвенції щодо заявника; мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права заявника не свідчити проти себе; мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтування рішень національних судів, якими заявника було засуджено (а.с. 166-198 т. 1).

Постановою Верховного Суду України від 06.02.2012 року вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 31.08.2007 року та ухвалу судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20.03.2008 року щодо ОСОБА_4 скасовано, справу стосовно нього направлено на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції (а.с. 110-117 т. 1).

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.06.2013 року ОСОБА_4М за п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України визнаний невинним і по суду виправданий через недоведеність його участі у вчиненні злочинів. Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 скасовано, звільнено з-під варти із залу суду негайно (а.с. 118-124 т. 1).

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2013 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2013 року відносно ОСОБА_4М залишено без змін ( а.с. 125-129 т. 1).

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4М перебував під вартою з 20.05.2004 року по 23.05.2004 року, з 23.05.2004 року по 05.05.2005 року, з 22.11.2006 року по 23.11.2006 року, з 18.12.2006 року до 01.06.2008 року, з 01.06.2008 року по 03.06.2013 року відбував покарання у колонії.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» установлює випадки, умови та поряд відшкодування шкоди.

А тому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на підставі статей 1 та 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_4М має право на відшкодування моральної шкоди, яку слід визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції припустився помилки.

З урахуванням викладеного вище, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Оскільки ОСОБА_4 перебував під слідством та судом з 20 травня 2004 року по 29 листопада 2013 року, тобто 114 повних місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 165 000 грн. (мінімальна заробітна плата - 1450 грн. Х кількість місяців 114).

Відповідно, рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди підлягає зміні, а в частині розподілу судових витрат (з урахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2016 року про виправлення описки) скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про віднесення судових витрат на рахунок держави.

Безпідставним є посилання в апеляцій скарзі на ненаведення судом у рішенні суду мотивів критичної оцінки висновку спеціаліста-психолога від 15.07.2015 року. Оскільки відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. А незазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши розмір відшкодування до 165 300 грн.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_5

Судді:/підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Провадження № 22-ц/792/1654/16

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 30