Справа № 148/1906/15-ц Провадження № 22-ц/772/2704/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Оніщука В.В., Медяного В.М.,

за участі секретаря Агеєвої Г.В., представника апелянтки, позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про відшкодування майнової і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського ра-йонного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в Тульчинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди ( а. с. 2 ). Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 березня 2015 року біля 05-ої години в м. Тульчині Вінницької області по вул. Леніна бі-ля входу на ринок ОСОБА_4, керуючи автомобілем Мерседес-Бенц Сприн-тер 213 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по тро-туару, не вибрав безпечний інтервал і зачепив належний позивачці кіоск, по-шкодивши його. При цьому відповідач в присутності сторонніх людей вира-жався на адресу позивачки нецензурною лайкою, що спричинило погіршення самопочуття ОСОБА_2, звернення її в лікарню, де їй була надана медична допомога. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 червня 2015 року по цьому факту ОСОБА_4 притягнуто до адміністра-тивної відповідальності за ч. 1 ст. 124, ст. 173 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень. На ремонт кіоску позивачкою витрачено 1567,00 гривень, на придбання ліків - 1963,94 гривні, загалом протиправними діями ОСОБА_4 ОСОБА_2 завдано майнової шкоди на суму 3530,94 гривень. Також діями ОСОБА_4 позивачці завдано моральної шкоди, яка виразилася у психічних переживаннях через завдані приниження, образи, нецензурні висловлювання в присутності багатьох сторонніх людей. Через моральні страждання ОСОБА_2 деякий час лікувалася, терпіла порушення сну. Спричинену моральну шкоду позивачка визначила в сумі 5 тисяч гривень, які теж просила стягнути на свою користь з відповідача у справі.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року ( а. с. 173-175 ) позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 500,00 гри-вень, у відшкодування сплаченого судового збору 55,12 гривень, 100,00 гри-вень з витрат на правову допомогу. У задоволенні решти позовних вимог від-мовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення змінити, задово-ливши її вимогу про відшкодування майнової шкоди в сумі 3530,94 гривень, тобто у повному обсязі. Апелянтка вважає оскаржуване рішення в частині від-мови у відшкодуванні майнової шкоди незаконним, оскільки, на її думку, воно не грунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, ухвалене з пору-шенням норм процесуального права ( а. с. 178-179 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника апелянтки, адвоката ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши всі наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути закон-ним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги ци-вільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими до-казами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з розясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен зясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи до-тримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України, пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ).

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено посилання на закон та інші норма-тивно-правові акти матеріального права, у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обовязки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК України й інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини спра-ви, права та обовязки сторін.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_2, послав-ся, зокрема, на статті 440, 450 ЦК України, які не мають жодного відношення до правовідносин, які виникли між сторонами у справі. Відмовляючи у задово-ленні позову в частині відшкодування майнової шкоди, та й взагалі у мотиву-вальній частині рішенні суд не визначив правовідносин, що мають місце між сторонами у справі, не навів посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права, які б відповідали встановленим фактичним обстави-нам справи. Судом не виконано вимог статті 10 ЦПК України щодо обовязку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Слід підкреслити, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статей 214-215 ЦПК України, тому в силу статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового рішення про часткове задо-волення позову.

Згідно норм частини третьої статті 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або пору-шення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасуван-ня рішення.

У відповідності з нормами статті 88 ЦПК України апеляційний суд, ухва-люючи нове рішення, повинен відповідно змінити розподіл судових витрат між сторонами у справі.

Судом встановлено, що 26 березня 2015 року біля 05-ої години в м. Туль-чині Вінницької області по вул. Леніна біля входу на ринок ОСОБА_4, керу-ючи автомобілем Мерседес-Бенц Спринтер 213 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по тротуару, не вибрав безпечний інтервал і по-шкодив належний на праві приватної власності позивачці торговельний кіоск. При цьому відповідач в присутності сторонніх людей виражався на адресу по-зивачки нецензурною лайкою, спричинивши їй моральну шкоду та погіршення самопочуття, внаслідок чого ОСОБА_2 зверталася за медичною допомогою, проходила лікування. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 червня 2015 року ОСОБА_4 було притягнуто до адміністра-тивної відповідальності за частиною 1 статті 124, статтею 173 КУпАП та на-кладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень. На ремонт кіоску позивачкою, за її твердженням, витрачено 1567,00 гривень, на придбання ліків - 1963,94 гривні, загалом протиправними діями ОСОБА_4 їй завдано майно-вої шкоди на суму 3530,94 гривень. Завдану моральну шкоду ОСОБА_2 ви-значила в сумі 5 тисяч гривень, просила суд позов задоволити у повному об-сязі.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції описав показання допитаних в судовому засіданні свідків, не надавши їм жодної будь-якої юридичної оцінки, не визначившись з прийняттям окремих з них за належ-ні й допустимі докази, та, можливо, про відхилення інших з обєктивних для цього підстав. Далі, перерахувавши в рішенні деякі конкретні матеріали справи без їх правової оцінки, суд виклав резолютивну частину рішення.

Враховуючи обєктивні обставини справи, які фактично ніким не заперечу-ються і доводяться матеріалами справи, слід зробити висновок, що між сто-ронами у справі виникли правовідносини з відшкодування деліктної майнової шкоди, завданої моральної шкоди, які регулюються статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України. Відповідні розяснення надані у постановах Пленумів Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не-майнової) шкоди», Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивіль-них і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання за-стосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Деліктна відповідальність, що має місце за позовними вимогами у даній справі, настає за вини заподіювача шкоди. Причинний звязок між протиправ-ною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відпові-дальності на загальних підставах, яка передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Шкода завдана майну ОСОБА_2 з вини відповідача. Це безспірно дово-диться постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 червня 2015 року, де ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відпові-дальності за частиною 1 статті 124, статті 173 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень. Що майно у вигляді торговельного кіоску, який пошкодив ОСОБА_5, належить позивачці доводиться накладною квитанцією від 08 липня 2008 року про придбання нею за десять тисяч гривень цього кіоску ( а. с. 63 ), а також про це зазначено в листі Тульчинського міського голови ОСОБА_6 від 14 травня 2015 року № 02-31/578 ( а. с. 105 ) на імя прокурора Тульчинсь-кого району Вінницької області ОСОБА_7

Майнова шкода завдана пошкодженням торговельного кіоска ОСОБА_2 складає 1567,00 гривень і підлягає відшкодуванню у повному обсязі, оскільки повністю доводиться доданими до справи документами: накладними та товар-ними чеками ( а. с. 20-21, 62-70 ), які є належними і допустимими доказами у цій справі.

Майнова шкода в сумі 1963,94 гривні, що понесена позивачкою у звязку з лікуванням на придбання медичних засобів та препаратів, відшкодуванню не підлягає, оскільки не доводиться відповідними фінансовими документами щодо придбання позивачкою призначених лікарями медичних засобів і ліків.

Заподіяна позивачці ОСОБА_4 моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню у розмірі 500,00 гривень. Колегія суддів апеляційного суду ді-йшла до такого висновку з огляду на наступне.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немай-нової ) шкоди» розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-пра-вової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про від-шкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шко-ди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіян-ні.

Колегія суддів зауважує, що протиправними діями відповідача ОСОБА_2 дійсно було спричинено моральну шкоду, вона перенесла погіршення здоровя, зверталася в лікарню, що також знаходить своє підтвердження доку-ментами, наявними в матеріалах справи. Слід мати на увазі, що ОСОБА_4 у присутності чималої кількості стороннніх людей біля входу на ринок після вчинення пошкодження майна позивачки дозволив собі вкрай негативну пове-дінку: будучи винним у пошкодженні її особистого майна та усвідомлюючи це, висловлювався на адресу ОСОБА_2 нецензурною лайкою, що, звичайно, принижує людську гідність, самооцінку та честь. Такі дії ОСОБА_4 розціне-ні правоохоронними органами як вчинення хуліганства і додаткового доведен-ня не потребують.

Нормами статей 1166, 1167, 1187 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі осо-бою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі не-правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною дру-гою цієї статті. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки ( що стосуєть-ся вирішення даного спору ) відшкодовується особою, яка на відповідній пра-вовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди то-що) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використан-ня, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2, відповідач вказував, що недоведе-ними залишаються: факт належності їй пошкодженого кіоска, витрати на ліку-вання та звязок наявних у позивачки хронічних захворювань з причинами їх настання, спричинення ним ОСОБА_2 моральної шкоди. Далі, цитуючи нор-ми статей 57, 58, 60 ЦПК України, статті 23 ЦК України, посилаючись на роз-яснення, викладені у постановах Пленумів Верховного Суду України від 31 бе-резня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування мо-ральної ( немайнової ) шкоди», від 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ОСОБА_4 не визнавав позов у повному обсязі, вважав йо-го незаконним, необгрунтованим, просив суд першої інстанції відмовити в його задоволенні повністю. Інших будь-яких підстав необгрунтованості заявлених в суд до нього вимог відповідач не наводить ( а. с. 50-51 ).

На пропозицію апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення суду першої інстанції від ОСОБА_4 не надійшли.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами відповідача щодо недоведеності позову у повному обсязі.

Стосовно належності пошкодженого відповідачем майна ОСОБА_2, то у справі наявний в оригіналі відповідний документ, який ніким не спростований ( а. с. 63 ).

Завдання позивачці моральної шкоди теж неможливо спростувати з огляду на те, що хоч вона згідно медичної довідки від 27 липня 2015 року ( а. с. 7 ) й хворіє вказаними в ній хронічними захворюваннями, однак 23 березня 2015 ро-ку, тобто в день вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення відносно її майна й неї особисто, передбаченого ч. 1 ст. 124, ст. 173 КУпАП, вона звернулася в медичну установу Тульчинську ЦРЛ на амбулаторний при-йом до лікаря-кардіолога у звязку з поганим самопочуттям, загостренням хво-роб; вона була ургентно госпіталізована в терапевтичне відділення з призна-ченням медикаментозного лікування.

Дійсно, саме правопорушення стосовно будь-якої особи, не може і не по-винно залишати байдужим будь-кого. Особливо це є правдоподібним щодо по-терпілих осіб. Не можна сумніватися, що через неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 перенесла хвилювання, приниження, нервові страждання, погір-шення здоровя, що й потягло звернення до лікаря.

Дотримуючись принципу законності й справедливості рішення суду, на ко-ристь ОСОБА_2 слід стягнути з винуватої особи у справі, якою є ОСОБА_4, у відшкодування моральної шкоди 500,00 гривень, а також перерозпо-ділити судові витрати, враховуючи сплату позивачкою за надання правової до-помоги однієї тисячі гривень ( а. с. 94 ).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 12 липня 2016 року, ОСОБА_2 зазначає, що судом не взято до уваги ряд доказів у справі, які доводять понесені нею витрати на ремонт пошкодженого кіоска, не дано правової оцінки показанням допитаних свідків. Загострення хронічних хвороб у звязку з про-типравними діями ОСОБА_4, гіпертонічний криз змусили її пройти визна-чений лікарями курс медичного відновлення, на що вона безперечно понесла чималі власні грошові витрати.

З доводами апеляційної скарги в більшій їх частині слід погодитися, оскіль-ки вони є обгрунтованими, обєктивними. Колегія суддів апеляційного суду вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з ухва-ленням нового рішення у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, пору-шенням, неправильним застосуванням норм як матеріального, так і процесу-ального права.

Керуючись нормами статей 1166, 1167, 1187 ЦК України, статей 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апе-ляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, 10 березня 1960 року на-родження, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої адміністратив-ним правопорушенням майнової шкоди 1567,00 гривень (одна тисяча пятсот шістдесят сім гривень 00 коп.), у відшкодування моральної шкоди - 500,00 гри-вень (пятсот гривень 00 коп.), 132,51 гривні сплаченого судового збору за по-дання позовної заяви, 267,96 гривень судового збору за подання апеляційної скарги, 800,00 гривень у відшкодування витрат з оплати правової допомоги.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: