Ухвала

іменем україни

24 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року № 1030-Ф у розмірі 29 725 517,57 грн.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 грудня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Шумського районного суду від 30 вересня 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказану ухвалу апеляційного суду скасувати і передати питання відкриття апеляційного провадження на новий розгляд до апеляційного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року № 1030-Ф у розмірі 29 725 517,57 грн.

У грудня 2015 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що вона хоча і не була стороною у справі, однак цим рішенням вирішено питання про її права і обов'язки, оскільки вона є майновим поручителем ОСОБА_4 та несе перед іпотекодержателем відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Шумського районного суду від 30 вересня 2013 року на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, із рішення від 30 вересня 2013 року вбачається, що Шумським районним судом Тернопільської області вирішено спір між сторонами кредитного договору від 09 листопада 2007 року № 1030-Ф: ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 При цьому суд питання про звернення стягнення на належний ОСОБА_5 предмет іпотеки не вирішував, оскільки позивач такої вимоги не заявляв.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що задовольняючи позов ПАТ «Сведбанк» та стягуючи з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, суд при ухваленні рішення від 30 вересня 2013 року не вирішував питання про права та обов'язки ОСОБА_5, яка не брала участі у розгляду справи, а тому обґрунтовано на підставі ч. 1 ст. 292 ЦПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження за її скаргою.

Доводи скаржника, що обставини встановлені у рішенні Шумського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2013 року мають преюдиційне значення для вирішення спору між іпотекодержателем та нею як іпотекодавцем не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки ОСОБА_5 участі у розгляді справи за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_4 не приймала, то і встановлені у цій справі обставини не мають преюдиційного значення при вирішенні спорів між нею та ПАТ «Сведбанк», а потребують доказування у загальному порядку, встановленому статтями 10, 60 ЦПК України.

Крім того, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України .

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду немає, а тому її необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк