АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3141/16 Справа № 202/6307/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРАЗЕМ" на рішення Індустріального районного суду м. Діпропетровська від 09 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРАЗЕМ" про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРАЗЕМ» у якій просив розірвати договір № 71 від 24 вересня 2012 року, укладений між ним та відповідачем; стягнути з товариства на його користь 8500 грн.- суму сплачену позивачем за виконання роботи, пеню в сумі 514080,00 грн., інфляційні збитки в розмірі 6296,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 40% від встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а саме- підготовки позовної заяви до суду з уточненнями, виклику свідка. Окрім того позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2300,00 грн.

Вимоги позивач обгрунтовував тим, що 24 вересня 2012 року він уклав із відповідачем договір за яким відповідач взяв на себе зобов'язання виконати проектно-вишукувальні роботи по земельній ділянці з розроблення ХМL файлів. Загальна вартість робіт визначена договором у сумі 25500,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору він здійснив оплату відповідачу у розмірі 10 000,00 грн. готівкою, надав йому необхідну інформацію та документацію для проведення робіт, але відповідач не виконав взяті обов'язки за договором і відмовляється повертати йому решту грошових коштів у розмірі 8500,00 грн., безоплатно ними користується. Суму у розмірі 1500,00 грн. відповідач повернув йому у квітні 2015 року після неодноразових звернень.

Позивач просив розірвати договір, стягнути з відповідача передані кошти, неустойку у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, за період невиконання зобов'язання відповідачем він зазнав інфляційних збитків у сумі 6296,50 грн., а через протиправну поведінку відповідача відчував душевні страждання, розмір завданої моральної шкоди визначив у сумі 5000,00 грн.

Відповідач позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання договору оскільки позивачем, в протиріч умов договору про дотриманням вимог законодавства, не було надано інформацію та документи необхідні для виконання проектно-вишукувальних робіт та розроблення файлів.

Рішенням суду позов задоволено частково, договір від 24 вересня 2012 року про виконання робіт- розірвано.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРАЗЕМ» на користь ОСОБА_2 грошові кошти передані за договором в сумі 8500 грн., 6296,50 грн. - інфляційні витрати, пеня в зменшеному розмірі в сумі 1000,00 грн., моральна шкода в розмірі 1000,00 грн., а всього - 16796,50 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРАЗЕМ» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2300,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРАЗЕМ» в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В скаргах апелянти посилаються на порушення норм матеріального та про цесуального права, просять скасувати рішення в оскаржуваній частині й постановити нове, яким ОСОБА_2 просив про задоволення позову в повному обсязі, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРАЗЕМ»- просило про розірвання договору та відмові в решті вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є у встановленому законом порядку зареєстрованою юридичною особою та має ліцензію № 583471 видану Державним комітетом України із земельних ресурсів на проведення робіт із землеустрою.

24 вересня 2012 року між позивачем. та товариством «ТЕРАЗЕМ» було укладено договір про виконання робіт, за умовами якого виконавець- відповідач взяв на себе обов'язок виконати, з дотриманням вимог законодавства, проектно-вишукувальні роботи з розроблення файлів XML, а замовник - позивач зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи.

За п. 2.1 договору сторони узгодили загальну вартість робіт в 25 500,00 грн., з яких замовник, починаючи з дня підписання договору зобов'язаний здійснити платіж на користь відповідача в сумі 10 000,00 грн., надати необхідну інформацію і документацію для проведення робіт, внести остаточну суму 15500,00 грн. по факту виконання робіт.

У п. 2.4 договору сторони погодили строк виконання робіт: початок виконання - 24 вересня 2012 року, закінчення - 24 вересня 2013 року, при наявності належно оформлених висновків та погоджень відповідних служб (згідно ст. 118 ЗК України).

Пунктом 9.1 договору сторони передбачили, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами передбачених зобов'язань.

Позивач сплатив на користь відповідача 10 000,00 грн., на виконання вимог п. 2.1 договору, надав наявні у його розпорядженні документи і інформацію про земельну ділянку що розташована за адресою: АДРЕСА_1. серед яких не було документів щодо власності або користування земельною ділянкою.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що робота за договором не була виконана через зміни у законодавстві щодо землеустрою та відсутністі для виконання договору усіх правовстановлюючих документів на будинок і земельну ділянку які мав надати позивач. На момент укладання договору позивача особисто був увідомлений про перелік документів, які потрібно надати відповідачу для виконання робіт за договором, однак надав лише копії договору купівлі- продажу незавершеного будівництвом об'єкта нерухомого майна про придбання позивачем цього об'єкта у гр. ОСОБА_3, в якому відсутня інформація щодо земельної ділянки; технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 де вказано схематичний план земельної ділянки з зазначення лише місця розташуванн домоволодіння; довідка з селищної ради стосовно користування ділянкою ОСОБА_3; акт Головного архітектурно-планувального управління про відвід земельної ділянки, договір, довідка про безстрокове користування земельною ділянкою ОСОБА_3 . За весь час дії договору позивач не зробив жодних намагань оформити земельну ділянку на своє ім'я та надати виконавцю належно оформлені висновки та погодження відповідних служб як це передбачено договором.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, поясненнями допитаних судом свідків.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

Статтею 887 ЦК України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Стаття 888 ЦК України

За ч. 1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду ( ст. 846 ЦК України).

Стаття 888 ЦК України визначає, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов'язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Обов'язки замовника і підрядника передбачені ст.ст. 889, 890 ЦК України, ст. 849 ЦК України регулює права замовника під час виконання роботи.

За положеннями ст.ст. 6, 626-631, 526 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства та має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності угоди, якщо її недійсність прямо не встановлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною.

Суд дослідив квитанція про отримання ТОВ «ТЕРАЗЕМ» коштів у сумі 10 тис. грн. як передоплату за договором.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частково задовольняючи вимоги, суд зазначив, що відповідач взяті на себе зобов'язання проектно-вишукувальних робіт з розроблення файлів XML, у обумовлений договором строк не виконав. Працівник ТОВ «ТЕРАЗЕМ» ОСОБА_4, отримав кошти від позивача на виконання умов договору, а юридична особа відповідає за дії свого працівника, (ч. 3 ст. 92, ч. 1 ст. 1172 ЦК України); взяті на себе зобов'язання по договору підприємство не виконав, тому договір підлягає розірванню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню передані ним кошти за договором у розмірі 8500 тис. грн. (за вирахуванням 1500,00 грн., які були повернуті позивачу особисто директором підприємства).

Окрім того з посиланням на ст. 625 ЦК України та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», на користь позивача стягнуто відшкодування інфляційних втрат в сумі 6296,00 грн., пені, із розрахунку трьох відсотків вартості роботи за кожний день прострочення (за період з 25 вересня .2013 р. по 28 грудня 2015 р. (825 днів)).

Суд також вказав, що відповідно до ч. 5 ст. 10. Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

При цьому суд застосував приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив розмір неустойки до 1000,00 грн

Посилаючись на ч. 1 ст. 23 ЦК, ст. 1167 ЦК України, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд відшкодував позивачу моральну шкоду в сумі 1000,00 грн

З товариства «ТЕРАЗЕМ» в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 551,20 грн., а на користь ОСОБА_2 2300,00 грн. витрат на правову допомогу.

Однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо з таких підстав.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За результатами неналежного виконання умов укладеного договору, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача суми 8500 грн. переданої позивачем відповідачу за роботу, яку останній не виконав.

Ст.ст.872, 873 ЦК України, які регулюють права замовника та оплату за договором побутового підряду, не передбачають права на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про захист прав споживачів", який теж поширюється на відносини, що виникають з договору побутового підряду, споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) у випадках, передбачених законодавством.

Позивач вказував, що моральна шкода заподіяна переживаннями, настали через незаконні дії виконавця робіт за договором побутового підряду, а не небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами). Сам укладений сторонами договір побутового підряду такого правового наслідку неналежного виконання робіт підрядником, як відшкодування моральної шкоди, також не передбачає.

Оскільки судом не встановлено факту заподіяння позивачу шкоди небезпечними для життя і здоров'я людей послугами, ні законом, ні договором його право на відшкодування моральної шкоди не передбачено, в цій частині ухвалене в справі судове рішення слід скасувати та ухвалити нове про відмову в позові про відшкодування моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання( ст. 610 ЦК України).

Згідно ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Необгрунтовано судом стягнуто з відповідача, з посиланням на ст.625 ЦК України, інфляційні витрати та пеня, оскільки умовами договору така відповідальність не предбачена, а ненадання позивачем належних документів та узгоджень, передбачених договором для його виконання, не може бути поставлено в вину відповідачу, як прострочення виконання зобов'язання .

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, суд неправильно застосовав норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди інфляційних витрат та пені, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Стосовно судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

За ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд у рішенні вказав лише на наявність в матеріалах справи квитанції про сплату позивачем на користь адвоката грошових коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2015 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги, а також було сплачено 2 300 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 ( а.с.45, 48). Однак довідка про обсяг наданої правової допомоги по договору в матеріалах справи відсутня, у рішенні суд не привів відповідний розрахунок, який би підтверджував, які саме фактичні витрати понесені стороною на надання правової допомоги, тому підстав для задоволення вимог в цій частині також немає і в стягненні судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги - ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРАЗЕМ" задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Діпропетровська від 09 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРАЗЕМ" про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення боргу- в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРАЗЕМ" на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, інфляційних втрат, пені, судових витрат на надання правової допомоги-скасувати, в вимогах відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.