Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/9343/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Полянчук Б.І.
Провадження №22-ц/778/2822/16 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, приватне підприємство Агрофірма «Нива-плюс», товариство з обмеженою відповідальністю «Бєлун-агро», про визнання недійсним договору, встановлення нікчемності договору, розірвання договору, припинення зобов'язання;

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - приватне підприємство «Агрофірма Нива-плюс», про визнання договору недійсним;

за позовом приватного підприємство «Агрофірма Нива-плюс» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про розірвання договору, припинення зобов'язання;

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бєлун-агро» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, приватне підприємство Агрофірма «Нива-плюс», про визнання недійсним договору, припинення зобов'язання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_3 є засновниками ПП Агрофірма «Нива-плюс». У червні 2015 року до неї звернувся ОСОБА_3 з пропозицією надати ПП Агрофірма «Нива-плюс» поворотну фінансову допомогу в розмірі 186 500 доларів США, а в якості гарантії повернення коштів 10 червня 2015 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу 50% належної їй частки у статутному фонді ТОВ «Бєлун-Агро».

Відповідач взяв на себе зобов'язання прийняти частку та оплатити 750 грн. у строк до 20.02.2016 року, але не раніше повного погашення ТОВ «Бєлун-Агро», ТОВ «Бєлун-А», ТОВ «Телус-Агро», ТОВ «Нива-Плюс», ПП АФ «Нива-Плюс» кредитної заборгованості перед АТ «МетаБанк», що має бути підтверджено офіційними довідками з банку.

Виходячи зі змісту п. 4.7 спірного договору він не є попереднім договором купівлі-продажу, а є правочином щодо забезпечення виконання зобов'язання. Згідно п. 4.9 попереднього договору ОСОБА_3 зобов'язаний зробити зворотній продаж 50% частки статутного фонду ТОВ «Бєлун-агро» після повернення ПП «Агрофірма Нива-плюс» фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога ПП «Агрофірма Нива-плюс» у розмірі 186 500 доларів США ОСОБА_3 не була надана.

Оскільки відсутнє основне зобов'язання по поверненню поворотної фінансової допомоги ПП «Агрофірма Нива-Плюс» у розмірі 186 500 доларів США, тому за ч. 2 ст. 548 ЦК України є недійсним і будь-які правочини щодо забезпечення цього неіснуючого зобов'язання.

Пунктом 5.5 попереднього договору від 10.06.2015 року передбачено, що з 01.01.2016 року продавець додатково до встановлених графіком сум зобов'язується сплачувати покупцеві відсотки за користування коштами в розмірі десяти відсотків річних на залишок неповернутих коштів, але відповідно до п. п. 14.1.257, 14.1, ст. 14 Податкового кодексу України, ст. 1, ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 1 розпорядження №5555 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України надавати кошти в позику під процент мають право лише фінансові установи. Таким чином, відповідач не має права надавати грошові кошти під проценти, оскільки не має статусу фінансової установи.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати недійсним попередній договір від 10 червня 2015 року, який укладено між нею та ОСОБА_3

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 подала уточнюючий позов у якому посилалась на постанову Верховного Суду України від 08.04.2015 року і зазначила, що ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані зі зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім інших необхідних документів додатково подається в обов'язковому порядку нотаріально посвідчений документ про передання прав засновника (учасника) іншій особі.

Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено вимогу щодо подання державному реєстратору для проведення відповідних реєстраційних дій, пов'язаних зі змінами у складі засновників, зокрема, оригіналу договору про перехід чи передання частки у статутному капіталі товариства та його нотаріального посвідчення. Встановлення вимоги нотаріального посвідчення договорів такого типу узгоджується з приписами ст. 209 ЦК України. Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору передбачені ст. 220 ЦК України, згідно якої такий договір є нікчемним і не породжує жодних юридичних наслідків. Укладений у простій письмові формі договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі товариства не породжує правових наслідків, позивач не набув права власності, а тому підстав для внесення змін до статуту не було.

Просила суд визнати недійсним попередній договір від 10 червня 2015 року, який укладено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та встановити нікчемність попереднього договору від 10 червня 2015 року.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги та залучила до участі по справі в якості третьої особи ОСОБА_5, який приходиться їй чоловіком.

Також у грудні 2015 року ОСОБА_4 подала до суду ще один уточнюючий позов до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс» про розірвання договору, припинення зобов'язання в якому зазначила, що із оспорюваного попереднього договору вбачається, що ПП Агрофірма «Нива-плюс» повинна була отримати поворотну фінансову допомогу (позику), розмір якої складає 186 500 доларів США. Представник ОСОБА_3 пояснив, що отримання такої позики було узгоджено усним договором. Оскільки істотною умовою цього договору була поворотна фінансова допомога, яка не отримана до теперішнього часу, то такий договір повинен бути розірваним, а зобов'язання за ним припинено.

Посилаючись на ч. 1 ст. 1051, ст. 1046, ч. 1 ст. 1047, ч. 1 ст. 218, ч. 1, ч. 2 та 3 ст. 651 ЦК України просила розірвати попередній договір від 10 червня 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_3, припинивши зобов'язання за цим договором.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 подала до суду уточнюючий позов, в якому залучила до участі по справі ТОВ «Бєлун-агро», оскільки за п. 1.1 договору від 10.06.2015 року вона зобов'язується передати у власність ОСОБА_3 частку в статутному капітал ТОВ «Белун-агро», але не пізніше повного погашення зокрема ТОВ «Белун-агро» кредитної заборгованості перед АТ «МетаБанк».

29.02.2016 року ОСОБА_4 подала до суду уточнюючий позов до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс», ТОВ «Бєлун-агро» про визнання договору недійсним у якому посилалась на п. 1.1, 4.7, 4.9, 5.4, 5.5 договору і зазначила, що попередній договір був підписаний як гарантія повернення ПП Агрофірмі «Нива-Плюс» поворотної фінансової допомоги у розмірі 186 500 доларів США, яку повинен був надати відповідач ОСОБА_3 Припускалось, що до нього у власність перейде 50 % статутного капіталу ТОВ «Бєлун-агро», а після погашення ПП Агрофірмою «Нива-плюс» поворотної фінансової допомоги, ОСОБА_3 поверне позивачці зазначену частку статутного капіталу. Це начебто застава частки статутного капіталу поєднаний з особистою порукою. Такий договір розробив ОСОБА_3 та запропонував на підпис ОСОБА_4 Поворотна фінансова допомога ПП Агрофірма «Нива-плюс» у розмірі 186 500 доларів США не надавалась і не надана до сьогоднішнього часу. У ПП Агрофірма «Нива-плюс» взагалі відсутні будь-які надходження до каси у валюті-доларах США. Оскільки відсутнє основне зобов'язання по поверненню поворотної фінансової допомоги ПП Агрофірмі «Нива-плюс» у розмірі 186 500 доларів США, то є недійсними і будь які правочини щодо забезпечення цього неіснуючого зобов'язання.

Крім того, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У попередньому договорі від 10.06.2015 року зобов'язання виражено не в гривні України, а в іноземній валюті - доларах США, що є порушенням ст. 524 ЦК України.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення (п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу). За цивільно-правовою природою поворотна фінансова допомога є позикою та згідно з частиною першою ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є фінансовою послугою. Відповідно до частини першої ст. 5 вищезазначеного Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності. Відповідно до п. 1 розпорядження №5555 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України передбачено можливість надання юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту) та надання поручительств відповідно до норм цивільного законодавства та з урахуванням вимог законодавства України щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовим кредитом є кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під проценти. Таким чином, надавати фінансову допомогу мають право лише фінансові установи. Пунктом 5.5. попереднього договору від 10.06.2015 р. передбачено що: «з 01.01.2016 р. продавець додатково до встановлених графіком сум зобов'язується сплачувати покупцеві відсотки за користування коштами в розмірі 10 (десять) відсотків річних на залишок неповернутих коштів». Тобто, надавати грошові кошти під проценти відповідач не має права взагалі, бо не має статусу фінансової установи.

Крім того, спірний договір також є оспорюваний на підставі ст. 229 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 4.7. договору від 10 червня 2015 р., укладаючи вказаний договір, сторони домовилися, що отримання покупцем частки в розмірі 50 % статутного капіталу TOB «Бєлун-агро» є способом забезпечення контролю покупцем за своєчасністю повернення йому поворотної фінансової допомоги, раніше наданої ПП «Агрофірма «Нива-Плюс» розмір якої узгоджено сторонами та складає 186 500 доларів США, яка має бути повернута покупцю згідно графіка.

Посилаючись на ст. ст. 203, 204, 215, 229, 509, 524, 546, 548, 638 ЦК України просила суд визнати недійсним попередній договір від 10 червня 2015 року.

У останньому уточнюючому позові ОСОБА_4 посилалась на ст. 1051, 1046, 1047, 218, 651, 652 ЦК України та зазначила, що з попереднього договору від 10.06.2015 року видно, що ПП Агрофірма «Нива-плюс» повинна була отримати поворотну фінансову допомогу (позику), розмір якої складає 186 500 доларів США. Згідно пояснень ОСОБА_3, отримання такої позики було узгоджено усним договором, та оскільки його істотною «основною умовою» була поворотна фінансова допомога, яка не отримана до теперішнього часу, то такий договір повинен бути розірваним, а зобов'язання за ним припинено. Просила розірвати попередній договір від 10 червня 2015 року, припинивши зобов'язання за цим договором.

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ПП «Агрофірма Нива-плюс» про визнання договору недійсним в якому зазначив, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, яка 10 червня 2015 року уклала з ОСОБА_3 попередній договір. За п. 4.7 цього договору ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання повернути ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 186 500,00 доларів США. Пункт 5.5 договору передбачає сплату відсотків у випадку неналежного виконання зобов'язання ОСОБА_4.

Просив суд визнати недійсним попередній договір від 10 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У грудні 2015 року ПП Агрофірма «Нива-плюс» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про розірвання договору, припинення зобов'язання в якому зазначило, що вважає необхідним оспорити той факт, що ПП Агрофірма «Нива-плюс» отримувала зазначені в оскаржуваному договір грошові кошти в сумі 186 500 доларів США. ОСОБА_3 пояснює, що отримання грошової позики було узгоджено усним договором. Оскільки істотною умовою попереднього договору від 10 червня 2015 року була поворотна фінансова допомога, яка не отримана до теперішнього часу, тому позивач просив розірвати попередній договір від 10 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, припинивши зобов'язання за цим договором.

У лютому 2016 року ТОВ «Бєлун-агро» звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс» про визнання недійсним попереднього договору в якому зазначило, що згідно п. 1.1 попереднього договору від 10.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 зобов'язується передати у власність ОСОБА_3 частку в статутному капіталі ТОВ «Бєлун-агро», але не пізніше повного погашення зокрема ТОВ «Бєлун-агро» кредитної заборгованості перед АТ «МетаБанк».

Згідно пункту 4.7 попереднього договору від 10.06.2015 року сторони домовилися, що отримання покупцем (ОСОБА_3 А.) частки в розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «Бєлун-агро» є способом забезпечення контролю покупцем за своєчасністю повернення йому поворотної фінансової допомоги, раніше наданої ПП Агрофірма «Нива-плюс», розмір якої узгоджено сторонами та складає 186 500 доларів США, яка має бути повернута покупцю згідно графіка. З попереднього договору від 10.06.2015 року видно, що ПП Агрофірма «Нива-плюс» повинна була отримати поворотну фінансову допомогу (позику), розмір якої складає 186 500 доларів США, але поворотна фінансова допомога на забезпечення повернення якої було укладено оскаржуваний договір не надана ОСОБА_3, основне зобов'язання не укладено, договір про забезпечення не містить істотних умов (посилання на дату, час та місце укладення основного зобов'язання, його реквізити, сторони, тощо), а тому посилався на ст. 204, 215, 546, 548, 638 ЦК України і просив визнати недійсним попередній договір від 10 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, припинивши зобов'язання за попереднім договором від 10 червня 2015 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс», ТОВ «Бєлун-агро» про визнання недійсним договору, встановлення нікчемності договору, розірвання договору, припинення зобов'язання - задоволено частково.

Визнано недійсним попередній договір від 10 червня 2015 року, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс», ТОВ «Бєлун-агро» про встановлення нікчемності договору, розірвання договору, припинення зобов'язання - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ПП «Агрофірма Нива-плюс», про визнання договору недійсним - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ПП «Агрофірма Нива-плюс» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про розірвання договору, припинення зобов'язання - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Бєлун-агро» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс» про визнання недійсним договору, припинення зобов'язання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс», ТОВ «Бєлун-агро», про визнання недійсним договору, встановлення нікчемності договору, розірвання договору, припинення зобов'язання.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (т.2 а.с.18-24).

ОСОБА_4, ОСОБА_3 та його представник, ОСОБА_5, ПП Агрофірма «Нива-плюс», ТОВ «Бєлун-агро» не з'явилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь - яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, або заяв про зміну місця перебування від них не надходило.

ОСОБА_4 приймає участь в судовому засідання через свого представника.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

За змістом статті 305 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується ( п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Судове рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначала про те, що ОСОБА_3 грошові кошти ПП Агрофірма «Нива-плюс» не були передані, а тому укладання попереднього договору як забезпечення виконання підприємством своїх зобов'язань по поверненню коштів, яке не виникло, суперечить ст.. 548 ЦК України.

Встановлено, що 10 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено попередній договір, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язалася на умовах, зазначених у цьому договорі передати у власність ОСОБА_3 належну їй частку в статутному фонді/капіталі ТОВ «Бєлун-агро» в розмірі 750 грн., що становить 50% статутного фонду товариства, а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти цю частку та оплатити вказану грошову суму, про що оформити договір купівлі-продажу частки у статутному фонді в строк до 20.02.2016 року, але не раніше повного погашення ТОВ «Бєлун-агро», ТОВ «Бєлун-А», ТОВ «Телус-Агро», ТОВ «Нива-Плюс», ПП АФ «Нива-Плюс» кредитної заборгованості перед АТ «МетаБанк», що має бути підтверджено офіційними довідками з банку (а.с.62-64).

Пунктом 4.7 вказаного договору визначено, що укладаючи вказаний договір, сторони домовились, що отримання покупцем частки в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «Бєлун-агро» є способом забезпечення контролю покупцем за своєчасністю повернення йому поворотної фінансової допомоги, раніше наданої ПП Агрофірма «Нива-плюс», розмір якої узгоджена сторонами та складає 186 500 доларів США, яка має бути повернута покупцю згідно графіка:

до 01.10.2015 року 24 000 доларів США;

до 31.12.2015 року 24 000 доларів США;

до 31.12.2016 року 69250 доларів США;

до 31.12.2017 року 69250 доларів США.

У п. 4.9 попереднього договору зазначено, що після отримання вказаних коштів в сумі 186 500 доларів США покупець зобов'язується здійснити продавцеві зворотній продаж вказаної частки в статутному капіталі ТОВ «Бєлун-агро». При цьому, покупцеві не будуть здійснені будь-які виплати (вартості частини майна товариства та не розподіленого прибутку) при продажу частки товариства.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 зазначав, що п.4.7 спірного договору є закріпленням факту, тобто розпискою, яка підтверджує отримання ПП Агрофірма «Нива-плюс» грошових коштів від нього.

Аналогічні доводи викладені в апеляційній скарзі.

Судова колегія вважає названі доводи неприйнятним з огляду на наступне.

Поняття поворотної фінансової допомоги, надане у ст. 14.1.257 Податкового кодексу України тотожне цивільно-правовому визначенню договору позики.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ( ст.. 1046 ЦК України).

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно наданої ПП Агрофірма «Нива-плюс» довідки від 12 січня 2016 року, грошові кошти в іноземній валюті, визначені попереднім договором від 10 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в касу підприємства та на розрахункові рахунки не поступали ( т.1 а.с.141).

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_3 не спростував належними та допустимими доказами, наданий позивачкою письмовий доказ.

Надані ОСОБА_3 прибуткові касові ордери за 2012 рік не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, оскільки вони не співпадають ані за валютою, ані за сумою зобов'язання, визначеною у п. 4.7 попереднього договору від 10 червня 2015 року (а.с.66-69).

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним попереднього договору від 10 червня 2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки основне зобов'язання з надання ОСОБА_3 поворотної фінансової допомоги ПП «Агрофірма «Нива-плюс» в сумі 186 500 доларів США відсутнє, отже і забезпечення його виконання шляхом укладення оспорюваного попереднього договору також є недійсним на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України.

Твердження апеляційної скарги про те, що укладення попереднього договору і є доказом надання ним поворотної фінансової допомоги ПП «Агрофірма «Нива-плюс» не приймаються до уваги, оскільки вказане підприємство не було стороною оспорюваного договору.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків районного суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими він обґрунтовував свої заперечення у суді першої інстанції, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 та його представник скористались своїми процесуальним правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду апеляційної інстанції не звертались, до суду апеляційної інстанції не з'явились, будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи та доказів на підтвердження своїх доводів, викладених в апеляційній скарзі та на спростування доказів поданих позивачем ОСОБА_4 на подали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова