Справа № 496/2131/16-ц
провадження № 2/496/1237/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Разом з позовом до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль. В заяві просить забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження, зняття з обліку транспортних засобів, що зареєстровані за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер 328614228, зареєстрована адреса проживання: 67661, Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Ново-Нерубайська,5) після 17 вересня 2011 року, у тому числі автомобіля марки OPEL, модель ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1. Обґрунтовує це тим, що за час шлюбу було набуте майно спірний автомобіль та зареєстровано його на імя відповідачки. Вказане майно придбавалося у зареєстрованому шлюбі, але з огляду на те, що договір відчуження такого майна оформлюється у простій формі (зокрема через довідку-рахунок з подальшою перереєстрацією в відповідному сервісному центрі МВС), відповідачка може здійснити відчуження майна на користь третіх осіб, що зможе значно утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду про поділ спільного сумісного майна. Оскільки відповідачка ухиляється від поділу майна у добровільному порядку, існує реальна загроза відчуження нею автомобіля. У позивача відсутній правовстановлюючий документ на автомобіль (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), що підтверджував би право власності відповідачки на автомобіль, так як він перебуває в розпорядженні відповідачки, відтак позивач просить накласти арешт виключно на транспортні засоби, що зареєстровані за відповідачкою після 17 вересня 2011 року (дата реєстрації шлюбу), зокрема і на спірний автомобіль.

В частині 1 ст.153 ЦПК України вказано про те, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Повноваження суду першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Вимоги процесуального закону зумовлюють те, що накладення арешту можливе тільки за умови доведеності факту належності майна, про арешт якого просить сторона, відповідачу на праві власності. Проте, позивачем не надано належних доказів, що підтверджували б належність відповідачу на праві власності вказаного майна, на який сторона просить накласти арешт, вказуючи при цьому, що спірний автомобіль належить саме відповідачу на праві власності.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд має визнати достатніми лише такі умови для постановлення ухвали про вжиття заходів забезпечення цивільного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в цивільній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності в діях відповідача. Проте, такі обставини суду доведені позивачем не були.

За наведених обставин в суду відсутні достатні й достовірні відомості про належність спірного автомобіля відповідачу, з огляду на що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Частина перша статті 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони (ст. 60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 151, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У заяві позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області, протягом п'яти днів з дня її ухвалення.

Суддя Галич О.П.

"21" червня 2016 р.