АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Калініченко О.Б.
№ 22-ц/796/8233/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі договору на надання правової допомоги ОСОБА_2, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 79 930,00 грн. та 14% за користування коштами у розмірі 11190,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 911,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить змінити вказане рішення суду та задовольнити позов ОСОБА_2 у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Cуд не надав належної оцінки умовам договору позики та не звернув уваги на визначення грошового еквіваленту позики в доларах США, чим допустив порушення положень ч. 2 ст. 533 ЦК України.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 79 930 грн., що на момент укладання договору було еквівалентно 10 000 доларів США, терміном до 16 грудня 2014 року.

Відповідно до п. п. 1, 2 договору позики за користування позикою позичальник сплачує 14 %, виплата яких здійснюється до 16 числа кожного місяця.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за договором позики, 09 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 06 лютого 2015 року становить 233 100 грн., та проценти за користування позикою в розмірі 1400 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 06 лютого 2015 року становить 32 634 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши з ОСОБА_3 на користь позивача суму основного боргу у розмірі 79 930,00 грн. та проценти за користування коштами у розмірі 11190,20 грн.

В повному обсязі з рішенням суду колегія суддів погодитись не може.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із наявності встановлених ст.ст. 525, 526, 611, 1049,1050 ЦК України підстав для стягнення з відповідача боргу за договором позики, оскільки після закінчення обумовленого договором позики строку відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань. При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру боргу в еквіваленті до іноземної валюти - доларах США, зазначивши, що згідно зі змістом договору позики у борг передано грошові кошти у сумі 79930 грн.

Разом з тим, такі висновки не відповідають змісту договору позики. Згідно п. 1 укладеного між сторонами договору позики від 16 грудня 2013 року позичальник позичив у позикодавця 79 930 грн., що є еквівалентом 10 000 доларів США по курсу НБУ, встановлений на день укладення договору. Тобто, сторонами фактично було визначено грошовий еквівалент позики в іноземній валюті.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК визначено, що якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд першої інстанції на зазначені положення договору та уваги не звернув, не врахував вимоги ч.2 ст. 533 ЦК України, у зв'язку з чим неправильно визначив суму позики та процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України - гривня (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

Зважаючи на зміст вказаних норм та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції мав зазначити в резолютивній частині рішення розмір еквіваленту суми, що підлягає стягненню (еквівалент 10 000 доларів США по основній сумі позики та еквівалент 1400 доларів США по процентах) з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві»).

Таким чином, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року підлягає зміні в частині визначення суми боргу та процентів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, підлягає зміні рішення суду і в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Ураховуючи розмір задоволених вимог, з ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави 2444,82 грн. судового збору.

В іншій частині заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі договору на надання правової допомоги ОСОБА_2, задовольнити частково.

Змінити заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року в частині визначення суми боргу та процентів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики від 16 грудня 2013 року в еквіваленті 10 000 доларів США та проценти за користування позикою в еквіваленті 1400 доларів США, з конвертацією суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долара США на день платежу.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 2444,82 грн. судового збору.

В іншій частині заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді