У Х В А Л А

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - первинна організація профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати за переробіток норми тривалості робочого часу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу рішенням від 4 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволив частково, поновив право ОСОБА_4, порушене її звільненням з роботи без виконання вимог частини третьої статті 184 КЗпП України, шляхом зобов'язання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виконати передбачені дії щодо обов'язкового працевлаштування ОСОБА_4 як одинокої матері, яка має дитину віком до 14 років, стягнув з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату за переробіток норми тривалості робочого часу за період з березня 1997 року по травень 2013 року в розмірі 69 тис. 526 грн 47 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 червня по 5 липень 2013 року в розмірі 6 тис. 558 грн 56 коп. та 6 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, вирішив питання щодо розподілу судових витрат, у решті позовних вимог відмовив.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 квітня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 4 грудня 2014 року скасовано в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за переробіток норми тривалості робочого часу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди й в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення недоплаченої заробітної плати за переробіток норми тривалості робочого часу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 тис. грн без урахування податків та інших обов'язкових платежів та 1 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У іншій частині позовних вимог відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 квітня 2015 року залишено без змін.

У липні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 62, 106, 116, 117 КЗпП України, статті 34 Закону України «Про оплату праці», положень Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Положення про порядок компенсації громадянам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, та статей 74, 76, 158, 222, 305 ЦПК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року та дві ухвали цього ж суду від 28 жовтня 2015 року.

У підтвердження неоднаковості застосування норм процесуального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2011 року, 23 квітня 2014 року та 6 квітня 2016 року.

Водночас заявниця просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спір вирішено на користь позивачки, частково визначено розмір недоплати заробітної плати за переробіток норми тривалості робочого часу в розмірі 13 тис. 410 грн 37 коп, а також враховуючи істотність цієї частки, що є значно меншою ніж заявлено у позові, застосовуючи принцип співмірності, на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 тис. грн., при цьому підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 6 тис. 558 грн 56 коп. та 69 тис. 526 грн 47 коп. Розмір моральної шкоди в сумі 1 тис. грн. визначено з урахуванням характеру порушених прав позивачки, істотності вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин справи та наслідків, що наступили.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року, 28 жовтня 2015 року (справа № 6-21864св15) і 28 жовтня 2015 року (справа № 6-43116св14) суд скасував рішення судів попередніх інстанцій і передав справи на новий розгляд, з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а саме не перевірено належним чином доводів сторін, не надано належної оцінки доказам.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстави для перегляду, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судового рішення згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - первинна організація профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати за переробіток норми тривалості робочого часу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема