Справа № 0907/3152/2012
Провадження № 22-ц/779/369/2016
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Пертіва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Укрсиббанк» (далі ПАТ «Укрсиббанк») звернулось до суду з указаним позовом і зазначало, що 01 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0 згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 дол. США з кінцевим строком повернення 31 червня 2013 року з сплатою 13% річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки згідно умов якого останній є поручителем по зобов'язаннях ОСОБА_4 Посилаючись на те, що ОСОБА_4 належно не виконує свої обов'язки за вказаним кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 17 лютого 2012 року виникла заборгованість в розмірі 11672,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.02.2012 року 7,98 грн. за один долар США становить 93231,40 грн. з яких: 6547,25 доларів США, що еквівалентно 52296,16 грн. - заборгованість по основному боргу; 4037,34 доларів США, що еквівалентно 32248,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 548,46 доларів США, що еквівалентно 4380,81 грн - пеня за основним боргом; 476,52 доларів США, що еквівалентно 3806,18 - пеня за відсотками; 500 грн. - штрафні санкції, яку просив стягнути з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2012 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укрсиббанк» 93231 грн.40 коп., що станом на 17.02.2012 року становить 11672,17 доларів США заборгованості за кредитним договором та 932 грн.31 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволені позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, ухвалюючи рішення про стягнення з нього солідарно з боржником ОСОБА_4 заборгованость за кредитним договором, суд не врахував того, що банк не повідомляв його як поручителя протягом шести місяців з дня прострочення позичальником основного зобов'язання про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором та не пред'явив вимогу щодо сплати кредиту.Крім цього, вважав, що з часу припинення сплати чергових платежів пройшло більше шести місяців, тому пред'явивши в суд позов до поручителя позивач пропустив строк встановлений договором поруки щодо його відповідальності за цим кредитним договором.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що 01 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0 згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 доларів США з кінцевим строком повернення 31 червня 2013 року з сплатою 13% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки згідно умов якого останній є поручителем по зобов'язаннях ОСОБА_4 Оскільки позичальник належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором й станом на 17 лютого 2012 року має заборгованість у розмірі 93 231, 40 грн., суд стягнув зазначену заборгованість в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 01 серпня 2006 року між банком і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0 згідно умов якого , банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 дол. США з кінцевим строком повернення 31 червня 2013 року з сплатою 13% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань завказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 01 серпня 2006 року було укладено договір поруки згідно умов якого останній являється поручителем по зобов'язаннях ОСОБА_4

Згідно довідки-розрахунку поданої банком станом на 17 лютого 2012 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 11672,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.02.2012 року 7,98 грн. за один долар США становить 93231,40 грн. з яких: 6547,25 доларів США, що еквівалентно 52296,16 грн. - заборгованість по основному боргу; 4037,34 доларів США, що еквівалентно 32248,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 548,46 доларів США, що еквівалентно 4380,81 грн - пеня за основним боргом; 476,52 доларів США, що еквівалентно 3806,18 - пеня за відсотками; 500 грн. - штрафні санкції (а.с.4-11).

Відповідачі не оспорюють розмір заборгованості за кредитним договором.

Відповідно із умовами зазначеного кредитного договору сплата основної суми кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно.

Судовий наказ від 06 листопада 2009 року, виданий Івано-Франківським міським судом про дострокове стягнення ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованость за кредитним договором № 0 від 01 серпня 2006 року у розмірі 60049,21 грн. не виконаний і скасований судом 10 листопада 2010 року, що підтверджується копією ухвали суду та постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с.24,25).

Відповідно п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, з відповідачів на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та правильно керувався умовами договору і ст. ст. 553, 554,1048, 1050, 1054 ЦК України.

До таких висновків, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 212 ЦПК України суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень та при правильній оцінці доказів, які ґрунтуватися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що банк не повідомляв поручителя протягом шести місяців з дня прострочення позичальником сплати чергових щомісячних платежів основного зобов'язання, тому пред'явивши в суд позов до поручителя позивач пропустив строк встановлений договором поруки щодо його відповідальності за цим кредитним договором з огляду на таке.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_4 зобов'язався перед банком повернути суму кредиту з процентами до 31 липня 2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Також встановлено, що п.1.3.4. кредитного договору чергові платежі боржник повинен був здійснювати з 01 по 25 число кожного місяця, а останній платіж боржник повинен був здійснити не пізніше 25 липня 2013 року (а.с.18), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

Отже, останній строк виконання основного зобов'язання сторони кредитного договору визначили 25 липня 2013 року, тому саме з цієї дати рахується початок шестимісячного строк дії поруки.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 22 лютого 2012 року, тобто після отримання копії постанови від 17.02.2012 року про закінчення виконавчого провадження через скасування судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором, то доводи апеляційної скарги про застосування положень статті 261 ЦК України, які регулюють питання перебігу позовної давності, до передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку пред'явлення вимог до поручителя є неправильним, оскільки цей строк не є строком позовної давності, на який поширюються зазначені норми.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року (справа № 6-436цс15).

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Заочне рішення Івано-Франівського міського суду від 24 липня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

Р.Й.Матківський