Номер провадження: 22-ц/785/5034/16
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року,

встановила:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № LGH1AE00000018, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 11273,45 дол. США на термін до 17.05.2013 року з щомісячною сплатою відсотків, встановлених договором.

Крім того, між сторонами був укладений кредитно-заставний договір № LGH1AE00000018 від 19.05.2008 року, відповідно до якого в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № LGH1AE00000018 від 19.05.2008 року, був переданий в заставу автомобіль Mercedes-Benz 220 E, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Відповідач свої зобов'язання своєчасно не виконував.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача з урахуванням рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 29.05.2014 року, згідно якого з ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № LGH1AE00000018 від 19.05.2008 року станом на 14.02.2014 року сумі 18671,29 дол. США, заборгованість за період з 15.02.2014 року по 01.10.2015 року в розмірі 7482,94 доларів США, що за курсом 21,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2015 року складає 159311,88 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ КБ «Приватбанк» через представника Сокуренко Н.В. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 19.05.2008 року між сторонами був укладений кредитно-заставний договір № LGH1AE00000018, відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № LGH1AE00000018 від 19.05.2008 року, був переданий в заставу автомобіль Mercedes-Benz 220 E, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2. Остаточний дата повернення коштів 17.05.2013 року.

Рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 29.05.2014 року з ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № LGH1AE00000018 від 19.05.2008 року станом на 14.02.2014 року в сумі 18671,29 дол. США, яка складається: з заборгованості за кредитом 5929,94 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 1712,86 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 370,31 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором 9741,48 дол. США, а також штрафи відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» у вигляді фіксованої частини у сумі 28,97 дол. США, а також у вигляді процентної складової у сумі 887,73 дол. США.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що станом на 01.10.2015 року відповідач має заборгованість - 24848,25 доларів США, яка складається з наступного: 5929,94 доларів США - заборгованість за кредитом; 1685,36 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 370,31 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16856,91 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка станом на 14.02.2014 року складала 18671,29 доларів США, з яких: 5929,94 доларів США - заборгованість за кредитом; 1712,86 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 370,31 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 9741,48 доларів США - заборгованість по пені; 28,97 доларів США - штраф (фіксована частина); 887,73 доларів США - штраф (процентна складова), яка була задоволена рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 29.05.2014 року з ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 7115,43 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: -11,74 доларів США - штраф (фіксована частина); -355,77 доларів США - штраф (процентна складова).

Таким чином, заборгованість за період з 15.02.2014 року по 01.10.2015 року становить 7482,94 доларів США, що за курсом 21,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2015 року складає 159311,88 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Проте, позивач використав процедуру дострокового припинення зобов'язання та звернувся до суду з відповідним позовом. При цьому, згідно графіку погашення заборгованості, яке визначена у додатку № 1 до кредитного-заставного договору остаточний строк погашення заборгованості визначений 15.05.2013 року.

Враховуючи, що Кам'янобрідським районним судом м. Луганська від 29.05.2014 року раніше було прийнято рішення про стягнення з відповідача певної заборгованості, то неможливо повторно стягнути: заборгованість за кредитом у розмірі 5929,94 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом у розмірі 370,31 доларів США, оскільки вони повністю збігаються з раніше стягнутими сумами.

Різниця по пені складає суму у розмірі (16856,91 доларів США - 9741,48 доларів США) = 7115,43 доларів США.

При цьому, позивач посилається, що вищевказана пеня виникла в період з 15.02.2014 року по 01.10.2015 року, а загальний обсяг заборгованості, який просить стягнути позивач становить 7482,94 доларів США, тому різниця між пенею та загальним розміром заборгованості становить 367,51 долар США.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Окрім того, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 29.05.2014 року була стягнута заборгованість станом 14.02.2014 року, а останній платіж за договором повинен бути відбутись 15.05.2013 року. При цьому, дана позовна заява надійшла до суду 16.04.2015 року, тобто з пропуском річного терміну стягнення пені, згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України. Тому, неможливо повторно стягнути пеню та застосувати положення ст. 549 ЦК України, оскільки сплинув строк позовної давності для стягненні пені, який визначений ч. 2 ст. 258 ЦК України. Крім того, відповідач фактично позбавлений можливості сплачувати черговий щомісячний платіж, оскільки сума основного зобов'язання стягнута достроково, а пеня була розрахована до всієї суми невиконаного зобов'язання.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені за період з 15.02.2014 року по 01.10.2015 року у розмірі 7115,43 не підлягають задоволенню.

Різниця між пеню та загальним розміром заборгованості становить суму у розмірі 367,51 долар США, що фактично і складає суму нарахованих штрафів, а саме 11,74 доларів США - штраф (фіксована частина), 355,77 доларів США - штраф (процентна складова.

Проте, штрафні санкції раніше також були стягнуті рішенням районного суду від 29.05.2014 року, а оскільки штраф є різновидом пені, то він також не підлягає стягненню, так як останній платіж за договором повинен бути відбутись 15.05.2013року. При цьому, дана позовна заява надійшла до суду 16.04.2015 року, тобто з пропуском річного терміну стягнення штрафу, згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Враховуючи встановлене, приймаючи до уваги визначений позивачем порядок розрахунку заборгованості, який фактично складається з пені та штрафів, які у вищезазначених правовідносинах не підлягають стягненню, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ПАТ КБ «Привактбанк» у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева