Справа № 502/725/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Кітреску О.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3

до

ОСОБА_2

про

стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 29.03.2016 року до Кілійського районного суду Одеської області в інтересах ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення згідно уточнених позовних вимог від 07.06.2016 р. боргу за договором позики від 15.03.2015 р. в сумі 186 142,72 гривень.

Після відкриття провадження у справі в судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснив, що 15 березня 2015 року позивач ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 5 000 (пять тисяч) доларів США зі строком повернення суми позики до 15.03.2016 року без сплати відсотків за користування позикою. У встановлений договором позики строк відповідач суму позики не повернула, уникає зустрічей з позивачем та не має наміру повертати борг. Як зазначає представник позивача, на даний час, відповідно до умов договору позики, відповідач повинна повернути їй суму позики та 0,5% неустойки у вигляді пені за кожен день прострочення (0,5 від 5 000 доларів США складає 25 доларів США), тобто станом на день проведення судового засідання 21.06.2016 року відповідач повинна повернути позивач 7 450 доларів США (5 000 доларів боргу та 2450 доларів пені за 98 днів прострочення), що в перерахунку на національну валюту України (гривню) складає 186 142,72 гривень ( 7 450 ? 24.9856 гривень за 1 долар США).

Оскільки відповідач не має наміру повертати суму боргу, чим не виконує свого зобовязання за відповідним договором позики, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 186 142,72 гривень боргу та судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила факт написання нею відповідної розписки, проте пояснила, що вона написана у 2015 році та під впливом погроз з боку позивача, а гроші в позивача брав її чоловік ще у 2011 році. 4 роки тому він помер і на протязі 4 років відповідач передавала позивачу в рахунок погашення боргу по 150 доларів щомісячно проте жодного документу на підтвердження повернення позики частинами вона від позивача не вимагала. З цього року відповідач перестала повертати гроші позивачу в звязку з відсутністю коштів. Будь-яких розписок чи інших документів на підтвердження повернення частинами суми позики, від позивача вона спочатку не вимагала, а коли попросила про це, позивач їй відмовила. Факт передачі грошей позивачу може підтвердити її син, який був присутнім під час цього. На підставі викладеного відповідач просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення відповідача, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається зі змісту наданої представником позивача та дослідженої в ході судового розгляду оригіналу розписки, копія якої містяться в матеріалах справи /а.с. 5/, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала 15.03.2015 р. від ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 грошову суму в розмірі 5 000 $(пять тис. дол.). зазначену грошову суму вона отримала в борг. Зобовязується повернути протягом року. У випадку прострочення повернення наданої суми боргу зобовязалась сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5 % від суми за кожен день прострочення.

В розписці зазначено, що вона написана власноручно ОСОБА_2 з повним розумінням всіх правових наслідків. Відповідаючи на питання суду в судовому засіданні відповідач підтвердила факт написання нею вказаної розписки та пояснила, що в розписці мова йшла саме про долари США.

Допитаний за клопотанням відповідача в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що відповідач по справі доводиться йому матірю. Свідкові відомо, що його матір позичала гроші у тітки ОСОБА_3, але це було приблизно ще у 2010 році. 15-го числа кожного місяця вони передавали позивачу по 150 доларів США для погашення боргу , приносячи їх до неї додому. Свідок чув, як позивач погрожувала його матері, в звязку з чим та змушена була написати розписку, а у серпні минулого року передала в заставу відеокамеру. Відповідаючи на питання суду свідок пояснив, що ні він, ні його мати з заявами до правоохоронних органів з приводу погроз позивача не звертались.

При ухваленні рішення судом застосовано наступні правові норми до відповідних правовідносин:

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конкретні способи захисту порушеного права передбачені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-63цс13-1 від 18 вересня 2013 року

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Як зазначено в ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Предметом договору позики у даній справі є іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Як зазначено в ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З досліджених в ході судового розгляду доказів, судом встановлено, що розписка, факт власноручного написання якої та видачі її позивачу підтвердила в судовому засіданні відповідач, була надана представником позивача на підтвердження заявлених позовних вимог та відповідно до наведених положень законодавства, зокрема, які регулюють відносини позики, підтверджує як укладення договору позики, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином у відповідача виникло зобовязання з повернення позики позивачу у встановлений у відповідній розписці строк, тобто до 15.03.2016 року, що ним не виконано, в звязку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики.

Посилання відповідача на те, що вказана позика була повернута позивачу частинами на протязі чотирьох років, як і те, що була отримана не під час написання розписки, а значно раніше, нічим не підтверджується, крім показань допитаного в судовому засіданні свідка, який є її сином, тобто заінтересованою особою у справі. До того ж, як пояснила в судовому засіданні відповідаючи на питання суду відповідач, розписку, чи інший документ про повернення позивачу частини суми позики, як те передбачено положеннями ст. 545 ЦК України, жодного разу вона при її поверненні в позивача не брала.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені суд виходить з наступного:

Стаття 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

При цьому згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. А відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання /ч. 1 ст. 550 ЦК України/.

Положеннями ст. 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Судом встановлено, що укладеним між сторонами договором позики було передбачено подення щодо забезпечення виконання зобовязання неустойкою у вигляді пені

Враховуючи те, що відповідач, яка є боржником у відповідному грошовому зобовязанні, допустила його несвоєчасне виконання, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання пені у вигляді неустойки обчисленої у відповідному розмірі, що передбачений договором позики:

0,5% від суми боргу (5000 доларів США) = 25 доларів США;

25 доларів США?98 днів прострочення = 2450 доларів США.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути загалом 7450 доларів США за відповідним договором позики.

При цьому на підставі ст. 533 ЦК України в звязку з тим, що у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, суд приходить до висновку, що сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день ухвалення рішення, а не на день звернення представника позивача з уточненими позовними вимогами від 07.06.2016 року, а саме: 7450 доларів США ? 2490.8886/100 = 185 571,20 гривень.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача суд присуджує стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 16, 192, 202, 207, 509, 524, 526, 530, 533, 549-552, 624, 625, 1046-1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає в АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, що зареєстрована та мешкає в м. Кілія Одеської області, вул. Кубишкіна, 14, РНОКПП НОМЕР_2, - борг за договором позики в розмірі 5 000 доларів США та 2 450 доларів США неустойки в звязку з несвоєчасним виконанням зобовязання з повернення позики, що за офіційним курсом Національного банку України на дату ухвалення рішення суду становить 185 571,20 гривень, а також 1856 гривень судового збору; всього 187 427,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5