АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівМахлай Л.Д., Левенця Б.Б.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника заявника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року

У справі за заявою ОСОБА_6, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у відкритті провадження відмовлено. /а.с. 13-14/

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції, всупереч положенням ст. 256 ЦПК України, не враховано, що звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства, в окремому провадженні, із заявою про встановлення юридичного факту того, що вимушене переселення заявника в січні 2015 року з окупованої території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, Україна, заявник посилається на те, що від встановлення даного факту залежить виникнення його права на отримання справедливої компенсації з держави - агресора - Російської Федерації, а іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено. Отримана заявником довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.07.2015 року № Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, видана на ім'я ОСОБА_6, посвідчує лише факт вимушеного переселення з м. Донецька, Донецької області, до м. Києва і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень, у зв'язку з чим спір про право у даному випадку відсутній. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив ухвалу суду скасувати, справу повернути для вирішення питання про відкриття провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, який з'явився у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала залишенню без змін на підставі наступного.

№ справи 752/6368/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9575/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шумко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 234, 256 ЦПК України, щодо встановлення переліку фактів в окремому провадженні та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», про те, що, при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Встановивши, що заявник звернувся з вимогою встановлення факту, що вимушене його переселення у січні 2015 року з окупованої частини території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Донецької області, Україна, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що законодавством передбачено порядок підтвердження та встановлення факту наявності збройного конфлікту та тимчасової окупації певної території, в саме ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено поняття внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на к території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення.

Так, відповідно до заяви та доданих пояснень, заявник отримав довідку, оформлену відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №509 «Про акти внутрішньо переміщених осіб», з наступними змінами і доповненнями, якою було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Звертаючись з заявою про встановлення факту, заявник посилається на те, що отримана ним довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.07.2015 року № Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, лише посвідчує факт вимушеного переселення з м. Донецьк Донецької області Україна до м. Києва і не містить в собі зазначення причин такого переселення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції, оскільки законодавством передбачено порядок підтвердження та встановлення факту наявності збройного конфлікту та тимчасової окупації певної території, а також підтвердження факту вимушеного переселення осіб, які проживали на такій території, факт вимушеного переселення заявника підтверджує довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.07.2015 року № Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, однак заявник просить встановити саме причинно-наслідковий зв'язок між його вимушеним переселенням та збройною агресією Російської Федерації проти України, а не факт, у зв'язку з чим справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: