Справа № 343/2368/15-ц
Провадження № 22-ц/779/684/2016
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3

представників позивача - відповідача ОСОБА_4 -

ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника сільради - Мальон В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Княжолуцької сільської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування рішення Княжолуцької сільської ради від 02 жовтня 2015 року, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Княжолуцької сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Княжолуцької сільської ради від 08 жовтня 2009 року, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 17 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з первісним позовом, зазначивши, що згідно рішення Княжолуцької сільської ради від 02.11.1993 року з внесеними до нього змінами 08.10.2009 року вона є власником земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «Сигла». Земельна ділянка знаходиться на стадії приватизації. Попри це, 22.09.2015 року земельна комісія склала акт, який затвердив сільський голова, про те, що ОСОБА_8 користується вищевказаною земельною ділянко з 1997 року, а тому немає підстав вважати, що ОСОБА_4 є власником цієї ділянки. Однак даний акт складений не земельною комісією, а головою земельної комісії, трьома депутатами сільської ради та спеціаліста землевпорядника, відсутній правовий документ про створення такої комісії, в акті не зазначено, що це акт земельної комісії, а тому він не є правовим документом. В порушення п.34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» 26 сесія сільської ради від 02.10.2015 року затвердила акт земельної комісії, визнала таким, що втратила чинність рішення Княжолуцької сільської ради від 08.10.2009 року №228 в частині п.п. 3 п. 1.2. про передачу у власність земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «Сигла» ОСОБА_4, спірну земельну ділянку залишено у землях запасу Княжолуцької сільської ради. Княжолуцька сільська рада, позбавляючи права на користування земельною ділянкою ОСОБА_4 та передаючи спірну земельну ділянку у фонд сільської ради не зазначила на якій підставі припиняє право користування земельної ділянкою. Тому позивач просила визнати нечинним та скасувати рішення Княжолуцької сільської ради від 02.10.2015 року № 1000/26/2015.

Ухвалою судді від 28.12.2015 року до участі в справі, як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_2

В січні 2016 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_4, Княжолуцької сільської ради, мотивуючи тим, що рішенням Долинського районного суду від 24.11.2014 року встановлено факт, що приватизація земельної ділянки загальним розміром 0,45 га в тому числі і спірної земельної ділянки ОСОБА_4 відбулась в 1993 році. Згідно вимог ЗК України не передбачена повторна приватизація однією і тією ж особою однієї земельної ділянки, а тому Княжолуцька сільська рада в спосіб не передбачений законом не могла повторно передавати земельну ділянку рішенням від 08.10.2009 року. Крім того, в порушення вимог законодавства це рішення приймалось без розроблення проекту відведення земельної ділянки та без акту встановлення меж в натурі. Зважаючи на це ОСОБА_2 просила визнати недійсним та скасувати п.1.2 рішення сесії Княжолуцької сільської ради від 08.10.2009 року № 228/4/2009 щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Сигла».

Рішенням Долинського районного суду від 17.02.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано нечинним та скасовано рішення Княжолуцької сільської ради від 02.10.2015 року №1000/26/2015 про затвердження акту земельної комісії від 22.09.2015 року, яким рішення Княжолуцької сільської ради від 08.10.2009 року №228 в частині п.1.2 п.п. 3 про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «Сигла» визнано таким, що втратило чинність та залишено дану земельну ділянку в межах запасу Княжолуцької сільської ради. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовної заяви про визнання недійсним та скасування п.1.2 рішення сесії Княжолуцької сільської ради від 08.10.2009 року №228/4/2009 щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства. Стягнуто з Княжолуцької сільської ради на користь ОСОБА_4 478,20 грн. сплаченого судового збору та 500 грн. витрат за надання правової допомоги згідно квитанції.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час звернення з позовом до суду позивач ОСОБА_4 не має державного акту на землю, а предметом судового оскарження є рішення органу місцевого самоврядування, як органу владних повноважень, тому спірні правовідносини відносяться до публічно-правових та не можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства. Вказує, що саме вона є землекористувачем спірної земельної ділянки останні 15 років, а тому при передачі цієї земельної ділянки іншій особі були порушені її права. Посилається на рішення Долинського районного суду від 24.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Княжолуцької сільської ради та ОСОБА_9 про визнання недійсним рішення сесії Княжорлуцької сільської ради від 14.04.2009 року. Так, рішенням суду встановлено, що факт приватизації земельної ділянки загальним розміром 0,45 га в тому числі і спірної земельної ділянки відбувся в 1993 році, а тому сільської рада не мала права повторно передавати цю ж земельну ділянку ОСОБА_4 Крім того, при винесенні рішення про передачу землі були порушені норми ст. 118 ЗК України, ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» та п. 2.8, п. 3.12. Інструкції затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376. Тому ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в первинному позові ОСОБА_4 відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи первісний позов, суд прийшов до висновку, що Княжолуцька сільська рада не була вправі приймати рішення про затвердження акту земельної комісії від 02.10.2015 року, яким фактично припинено право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_10, оскільки не були визнані в судовому порядку недійсними рішення щодо передачі останній в порядку приватизації спірної земельної ділянки. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази того, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні або власності ОСОБА_2

З таким висновком колегія суддів погоджується, зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Княжолуцької сільської ради від 02.11.1993 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки, зокрема, і 0,15 га в урочищі «Сигла». В рішенні зазначалось, що оскільки немає можливості видати державний акт на право приватної власності, видано план, як тимчасовий документ. В подальшому рішенням Княжолуцької сільської ради від 08.10.2009 року №228/4/2009 внесено зміни в рішення від 02.11.1993 року в частині визначення площі і цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_4 Зокрема передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Сигла».

В рішенні Долинського районного суду від 24.11.2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Княжолуцької сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень сільської ради зазначено, що ОСОБА_4 передано всі необхідні документи Княжолуцькій сільській раді для видачі державного акту.

Комісія в складі голови земельної комісії Гайнюка І.В., депутатів Княжолуцької сільської ради Винника О.О., Могитич О.М., Могитича І.В., спеціаліста по землевпорядкуванню Юнко О.В. в акті від 22.09.2015 року встановила, що ОСОБА_8 з 1997 по 2014 роки користувалася земельною ділянкою площею 0,15 га в урочищі «Сигла» в першому ряді, а ОСОБА_4 користувалась земельними ділянками площею 0,10 га в урочищі «Сигла» в шостому ряді та земельною ділянкою площею 0,10 га в урочищі «Сигла» (напроти водоканалу). Комісія вважала, що немає підстав вважати, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «Сигла» для ведення особистого селянського господарства та рекомендувала сесії Княжолуцької сільської ради скасувати рішення сесії в частині 1.2 п.3 №228/4/2009 від 08.10.2009 року про передачу у власність даної земельної ділянки.

Рішенням Княжолуцької сільської ради від 02.10.2015 року №1000/26/2015 затверджено акт земельної комісії від 22.09.2015 року. Визнано рішення сесії Княжолуцької сільської ради від 08.10.2009 року №228 в частині 1.2 п 3 про передачу у власність земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 таким, що втратило чинність. Дану земельну ділянку залишено в землях запасу Княжолуцької сільської ради с.Княжолука.

Підстави припинення права власності та користування земельною ділянкою передбачено ст. 140-141 ЗК України.

За положеннями ст. 155 ЦК України акт органу влади щодо надання земельної ділянки може бути скасовано за умов визначених цією статтею, зокрема за умови порушення прав щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Земельна ділянка в установленому законом порядку у користувача вилучена не була, будь-яких рішень про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою ОСОБА_4, що передбачено ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою, Княжолуцькою сільською радою не приймалося.

При вилученні земельної ділянки у ОСОБА_4 порушена процедура реалізації вилучення земельної ділянки, оскільки така здійснена на підставі лише акту земельної комісії, що законодавством не передбачено.

В абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що у випадках, визначених ст. ст. 140 - 149 ЗК України припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Орган місцевого самоврядування не звертався до суду з позовом про примусове припинення права користування ОСОБА_4 земельною ділянкою.

Той факт, що спірною земельною ділянкою площею 0,15 га в урочищі «Сигла» тимчасово могли користуватись інші особи правового значення немає, про що вже зазначалось в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 року при перегляді справи за позовом ОСОБА_4 до Княжолуцької сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень сільської ради

Врахувавши Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, колегія вважає, що суд підставно задовольнив первісний позов.

Що стосується, зустрічного позову, то судом не встановлено порушень у процесі надання ОСОБА_4 земельної ділянки у приватну власність та порушень прав будь-яких осіб. Жодних належних доказів того, що спірна земельна ділянка перебуває в її законному володінні чи в користуванні ОСОБА_2 не надала.

Що стосується, доводів апеляційної скарги про те, що одна земельна ділянка не може бути повторно надана одній особі, то суд такі спростовує, оскільки рішення Княжолуцької сільської ради від 08.10.2009 року №228/4/2009 року не є повторним щодо приватизації землі, оскільки стосувалось внесення змін до рішення від 02.11.1993 року в частині визначення (уточнення) площі та цільового призначення земельної ділянки, і винесене відповідно до ст.ст. 12,118,121та п.1 Перехідних положень ЗК України.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта

В.Д. Фединяк