АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/112/16 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" - Панченко Д.В.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

31.08.2015 року ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 03.11.2005 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №03-609. Банк надав відповідачу кредит - 70000,00 доларів США під 15% річних терміном до 02.11.2015 року. 17.12.2012р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивач уклали договір відступлення прав вимоги, за яким банк відступив позивачу право вимоги до відповідача за вищезгаданим кредитним договором. Оскільки Відповідач не належно виконує свої кредитні зобовязання, то станом на 01.08.2015р. має прострочену заборгованість за кредитом - 1332640,61 грн., а по відсотках - 1136150,89 грн.

На підставі умов кредитного договору та положень цивільного законодавства позивачем нараховано відповідачу пеню, яка в межах строку позовної давності за один рік становить - 234774,98 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2015 року у задоволенні позову ТзОВ "Кредитні ініціативи" відмовлено з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем такого строку.

В апеляційній скарзі ТзОВ "Кредитні ініціативи" просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги посилаючись на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що судом не враховано що кредитний договір не розірвано і кінцевий строк повернення кредиту - 02.11.2015 року, а тому строк позовної давності у три роки повинен рахуватися з - 03.11.2015 року і обгрунтування суду першої інстанції щодо застосування строку позовної давності з дати винесення судового рішення від 27.12.2011 року є безпідставним та незаконним.

Вказує, що рішенням суду від 27.12.2011 року з ОСОБА_2 стягнено заборгованість за кредитним договором яка утворилась в зв"язку з невиконанням нею взятих кредитних зобов"язань, але сам кредитний договір не розірваний і є дійсним до виконання .

В судовому засіданні представник Товариства підтримав задоволення апеляційної скарги та надав відповідні поясненняя, пояснення аналогічні долученим до матеріалів справи додатковим поясненням, представленим розрахункам заборгованості.

Зменшивши суму стягнення, долучивши до матеріалів справи відповідний розрахунок просив задовольнити позовні вимоги частково і стягнути за період з 01.08.2012р. по 01.08.2015р. - відсотки - 654887,78 грн. та пеню - 234774,98 грн. - всього 889662,76 грн.

Представник ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги і надала пояснення аналогічні поданому запереченню, додатковому запереченню.

Вказала, що заборгованість за кредитним договором стягнута в користь ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» згідно рішення суду ще 27.12.2011 року і після набрання рішенням суду законної сили ні сторони ні правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Зазначила, що пропущено строк позовної давності стосовно вимоги стягнення процентів і відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем такого строку.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення .

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

У відповідності до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зобов'язаний вирішити питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості до задоволення не підлягає, оскільки заборгованість за кредитним договором стягнута згідно рішення суду від 27.12.2011 року і хоча вимога про стягнення процентів і пені є обгрунтованою, але до задоволення не підлягає, оскільки пропущено строк позовної давності і відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем такого строку.

Судом встановлено, що 03.11.2005р. ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідач уклали кредитний договір №03-609. Банк надав відповідачу кредит - 35000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит до 02.11.2015р., сплачуючи 15% річних за користування кредитом. Погашення кредиту та процентів повинне здійснюватись щомісячно у відповідності до графіку, який є невід"ємною частиною кредитного договору.

Договором про внесення змін №1 від 21.01.2008р. до договору від 03.11.2005р. збільшено суму кредитних коштів до 70000,00 доларів США.

Згідно ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.12.2011р. по справі №2-2967/11 задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з останньої на користь банку 571423,89 грн., що еквівалентно 71523,65 доларів США заборгованості за кредитним договором.

17.12.2012р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивач ТзОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення прав вимоги, за яким банк відступив позивачу кредитний портфель, зокрема, згідно витягу з реєстру позичальників і право вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №03-609 від 03.11.2005р.

При розгляді апеляційної скарги представник Товариства надав відповідні розрахунки, щодо стягнення заборгованості, та вказав, що у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, з врахуванням позовної давності стосовно кожного чергового платежу, заборгованість за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 року в частині врахування щомісячного платежу по відсотках складає 30302,36 дол. США (еквівалентно 654887,78 грн.), а пеня за останній рік - 10863,29 дол. США (еквівалентно 234774,98 грн.), що в сумі становить 41165,65 дол. США, що еквівалентно 889662,76 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України і не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, за змістом ч.3 ст.1049 ЦК України не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У даній справі і представник відповідача не заперечує тверджень що борг позивачу не повернуто і рішення суду від 27.12.2011р. про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором яка утворилась в зв"язку з невиконанням нею взятих кредитних зобов"язань не виконано .

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3 % річних від простроченої суми та оплату цих сум.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги колегія суддів критично оцінює твердження представника ОСОБА_2, що Товариство в позові і в суді першої інстанції не посилалось на вимоги ст.625 ЦК України, а тому вимоги які не заявлялись в суді першої інстанції не можуть бути предметом розгляду і при розгляді апеляційної скарги, оскільки обгрунтовуючи позовну заяву про стягнення заборгованості представник Товариства посилається на ряд статтей ЦК України і в тому числі на ст.ст. 623 624, 625 ЦК України.

Відповідно до аналізу норм статей 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

Наявність судового рішення про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й навіть відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Представник банку до матеріалів справи долучив розрахунок суми заборгованості з врахуванням строку позовної давності стосовно кожного чергового платежу і просив задовольнити позовні вимоги частково в частині стягнення за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 року по відсотках - 654887,78 грн. та пені 234774,98 грн. - всього 889662,76 грн.

Щодо доводів про застосування позовної давності, слід виходити з наступного.

Сторони встановили строк дії договору до 02.09.2015 року - дане не спростовано і як вбачається з штемпеля на конверті з позовом Товариство звернулось 31.08.2015р., - просить стягнути нараховані суми станом на 01.08.2015р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків - ст. ст. 252-255 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, а з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку, що стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою - як вказано і в представлених представником Товариства розрахунках .

У зв'язку з вказаним, матеріалами справи, представленими доказами, висновок суду, що вимога про стягнення процентів за період з 11.01.2011р. по 01.08.2015р. та пені за останній календарний рік до звернення до суду є обгрунтованою, але не підлягає до виконання оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем такого строку ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення оскаржуємого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Згідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вище вказане, колегія суддів приходить до переконання про скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року і ухвалення нового рішення про задоволення позову частково і стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором №03-609 від 03.11.2005 року в сумі 889662,76 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснено в п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Враховуючи вказане, суму сплаченого судового збору 3654 грн. за подачу позовної заяви і 4019,40 грн. за подачу апеляційної скарги, клопотання представника Товариства щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 889662,76 грн. заборгованості за кредитним договором, що становить 32,91% ціни позову, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" судовий збір - за подачу позовної заяви в сумі 3654 * 32,91% = 1202,53 грн., за подачу апеляційної скарги - 4019,40 * 32,91 = 1322,78 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення яким - позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором №03-609 від 03.11.2005 року в сумі 889662 (вісімсот вісімдасят дев'ять тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 76 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судовий збір в сумі 1202 (одна тисяча двісті дві) гривні 53 копійок за подання позовної заяви і 1322 (одну тисячу триста двадцять дві) гривні 78 копійок за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.О. Загорський