Справа № 442/3202/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1492/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ОСОБА_7 міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно по спадкуванню за заповітом,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 ОСОБА_6 право власності на 45/100 ідеальних частин житлового будинку №49 по вул. Св. Юра в м. Дрогобичі Львівської області по спадкуванню за заповітом після смерті її батька ОСОБА_8.

Рішення суду оскаржив представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на доказах, ухваленим з порушенням закону. До початку розгляду справи судом прийнято позов, де змінено статус ОСОБА_2 з відповідача на третю особу, процесуального документу щодо заміни статусу осіб прийнято не було. Позов заявлений представником ОСОБА_5 ОСОБА_6 - ОСОБА_4, який не має повноважень на складання позову. Суд послався на постанову суду ОСОБА_9 від 30.03.2011 року , якою підтверджено про те, що єдиною спадкоємницею після смерті свого батька ОСОБА_8 є ОСОБА_5 ОСОБА_6, однак спірне майно знаходиться на території України та в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про прийняття спадщини ОСОБА_5 ОСОБА_6 в Україні. Згадана Постанова може бути застосованою лише до майна, яке знаходиться у ОСОБА_9 . Суд невірно вважав лист приватного нотаріуса відмовою в оформленні права на спадщину. Суд залишив поза оцінкою те, що власником 45/100 ідеальних частин житлового будинку є ОСОБА_8 , а не ОСОБА_10. Покликання у позові на відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на будинок не відповідає дійсності, оскільки наявність такого встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2015 року. Постанова суду ОСОБА_9 від 30.03.2011 року не може прийматись судом, оскільки не пред»явлена до виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання законної сили. ОСОБА_5 ОСОБА_6 не має жодного відношення до 45/100 ідеальних частин житлового будинку № 49 по вул.. Св. Юра в м.Дрогобичі, тому заявлений позов не стосується її прав.

Заслухавши представника апелянта - ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4, його представника ОСОБА_11, у відсутності відповідача ОСОБА_7 міської ради Львівської області, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_5 ОСОБА_6, є: ОСОБА_12 Міхаліна, яка померла 28 листопада 2010 року (а.с. 24-25) та ОСОБА_8, який помер 26.02.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом запису актів громадянського стану в Любоні ОСОБА_9, про що в Книзі запису смертей зроблено відповідний актовий запис за № 21/2009 (а.с. 6-7).

Перед своєю смертю покійний ОСОБА_8 ОСОБА_10 склав нотаріальний акт (заповіт) від 13 січня 2009 року, в якому заповів все своє майно на ім`я своєї дочки ОСОБА_13 ОСОБА_6 (а.с. 8-13).

Постановою районного Суду м.Познань Республіки Польща від 30 березня 2011 року за ОСОБА_13 ОСОБА_6 визнано спадщину по смерті її матері та батька ОСОБА_10 ОСОБА_8 (а.с. 14-16).

Згідно довідки КП ЛОР «ОСОБА_7 МБТІ та ЕО» № 2464 від 18.12.2014 року, ОСОБА_8 належить 45/100 ід. частин домоволодіння № 49 по вул. Святого Юра (раніше Червоноармійська), що в м.Дрогобичі (а.с. 26).

Для оформлення права на спадщину після смерті батька ОСОБА_8 на вказане вище спадкове майно, ОСОБА_13 ОСОБА_6 не мала можливості, оскільки проживає у ОСОБА_9.

Звернувшись в нотаріальну контору для оформлення права на спадщину за заповітом, з`ясувалось, що оригінал свідоцтва про право власності на будинок, частку якої вона повинна успадкувати після смерті батька, відсутній, а тому їй було відмовлено, оскільки їй необхідно подати правовстановлюючий документ на будинок щодо належності цього майна спадкодавцеві (п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), який повинен містити інформацію про реєстрацію право власності на нерухоме майно в органах БТІ, як це було передбачено Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Держбуду України від 09.09.1998 року № 121, їй запропоновано звернутися в суд для визнання права власності на будинок в порядку спадкування.

При оформленні документів в суд з`ясувалось, що спадкове майно, а саме: 45/100 ід.ч. житлового будинку № 49 по вул. Святого Юра, які належали на праві приватної власності ОСОБА_8 передані у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 17 липня 2013 року по справі № 442/4711/13-ц за набувальною давністю.

Зазначене рішення оскаржила та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 17 липня 2013 року, постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Задовольняючи вимоги представника ОСОБА_6 у її інтересах - ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначив про те, що позивач використала всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину, але їй було відмовлено з наданням правового обґрунтування, а тому ОСОБА_5 ОСОБА_6 правомірно звернулася в суд з даним позовом, та є підстави для його задоволення.

З висновком суду погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого права, яке у відповідності до вимог ст. 20 цього Кодексу особа здійснює на свій розсуд, а стаття 16 Цивільного кодексу визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Таким чином законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. Оскільки відсутність правовстановлюючого документа унеможливлює оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, позивач правомірно заявила позов про визнання такого права у судовому порядку.

Доводи апелянта про те, що позов заявлений представником ОСОБА_5 ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , який не має повноважень на складання позову, на увагу не заслуговують, оскільки представництво здійснюється відповідно до довіреності, складеної нотаріусом у ОСОБА_9 за місцем проживання довірителя ОСОБА_6 , належним чином завіреної з перекладом нотаріусом в Україні /а.с. 30-32/. За змістом довіреності представник уповноважений на представлення заявниці у суді на території України в справі, що стосується спадщини (п.2 довіреності), зазначений представник брав участь відповідно до наданих повноважень і у інших судових справах щодо спірного спадкового майна.

Доводи апелянта щодо неправомірного посилання суду на Постанову суду ОСОБА_9 від 30.03.2011 року , якою підтверджено про те, що єдиною спадкоємницею після смерті свого батька ОСОБА_8 є ОСОБА_5 ОСОБА_6, оскільки спірне майно знаходиться в Україні та спадщини ОСОБА_6 не приймала, а постанова не пред`явлена до виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання законної сили, на увагу не заслуговують. Так, зазначена постанова від 30.03.2011 року є доказом у справі та підтверджує про розгляд у районному суді Познаня у ОСОБА_9 справи за заявою ОСОБА_6 про визначення набуття спадщини /а.с. 15/, разом з тим, спадкове майно після смерті батька знаходиться як у ОСОБА_9, так і в Україні, та спадкоємець ОСОБА_6 щодо майна, яке знаходиться в Україні, звернулась до нотаріуса за місцем знаходження такого в Україні, що свідчить про дотримання нею законодавства щодо спадкування нерухомого майна в Україні та за законами України.

Невірним є посилання апелянта на відсутність факту пред»явлення до виконання на території України вищезгаданої постанови, оскільки зазначена постанова не є документом, який підлягає виконанню в Україні, а строк пред»явлення до виконання рішень іноземних судів в Україні у строк три роки, про який вказує апелянт , в силу ст.391 ЦПК України застосовується до рішень , які підлягають примусовому виконанню на території України.

Як видно з матеріалів справи, у ряді документів щодо особи спадкодавця у перекладі з польської мови а саме про батька ОСОБА_6 зазначають його ім`я як подвійне - ОСОБА_10 ОСОБА_8, однак цими ж документами щодо цієї ж особи вказується і ім`я ОСОБА_8 / а.с.7, 11,15,18/, а відтак, не заслуговують на увагу сумніви апелянта, що ОСОБА_14 та ОСОБА_10 це різні особи.

Як видно з матеріалів справи, після звернення ОСОБА_6 ОСОБА_5 до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину такій відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Апелянт вказує про те, що покликання у позові на відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на будинок не відповідає дійсності, оскільки наявність такого встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2015 року. Однак, у вказаному рішенні зазначено лише про копію, та не підтверджується про наявність оригіналу цього правовстановлюючого документа.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи, наявним доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, відтак, рішення суду як таке, що ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст. 308, ст.ст.313, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_15, відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набраня законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_16