Справа 206/4082/16-ц
Провадження 2/206/1027/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2016 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Портній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В :

19 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетовська з даним позовом.

Свої позовні вимоги, з урахуванням уточнень від 16 листопада 2016 року мотивує тим, що 18 листопада 1998 року між його братом, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 108 по вул. Дежньова у м. Дніпропетровськ з надвірними побудовами, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 816м2, зареєстрований Дніпропетровським КП ДМБТІ 04.12.1998р., записаний у реєстрову книгу №11гр за реєстровим №132. 25.03.2014р. ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на усе належне йому майно. У встановлений законом строк він, як єдиний спадкоємець другої черги звернувся до Восьмої ДДНК з відповідною заявою про прийняття спадщини. Їх батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли до відкриття спадщини (батько 10.04.1995р., а мати 30.10.2014р.). Інших осіб, які б виявили бажання прийняти спадщину немає. Заповіт ні на чиє імя не складався. 02.10.2014р. він звернувся удруге до Восьмої ДДНК для отримання Свідоцтва про право на спадщину. Оглянувши предявлені документи, нотаріус видала йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вказавши, що договір купівлі-продажу на буд.107 по вул. Дежньова у м. Дніпропетровськ не є дійсним, так як не відповідає вимогам закону відсутнє нотаріальне посвідчення договору (ст.227 ЦК Української РСР в редакції 1963р.). При зверненні до колишнього власника спірного домоволодіння, я зясував, що ОСОБА_4 помер, а його спадкоємцем є його дружина ОСОБА_2. Згідно рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровска від 15.10.10р. по ц/с №2-84/10, судом встановлено, «…згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна м.Дніпропетровску від 18.11.1998 року №1022-Н, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив домоволодіння №108 по вул..Дежньова у м.Дніпропетровськ, що розташоване на земельній ділянці площею 816кв.м.». Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015р.по цивільній справі № 206/7142/14-ц провадження 2/206/64/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, Біржа «Катеринославська нерухомість», про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності у порядку спадкування, у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі. Таким чином, починаючи з 1998 року єдиним власником даного домоволодіння, та єдиним користувачем земельної ділянки був спочатку ОСОБА_3 , а після його смерті він, як єдиний спадкоємець. При цьому, виходячи з документів, та рішень судів, незважаючи на те, що ОСОБА_3 придбав спірний будинок, договір, на підставі якого було зареєстровано право власності, не є дійсним через відсутність нотаріального посвідчення. На протязі більш, ніж 17 років спірне домоволодіння знаходиться у їх постійному, відкритому та безперервному володінні: оплачуються комунальні послуги, обробляється земельна ділянка, на якій розташований будинок, і протягом цього часу жодних претензій щодо володіння житловим будинком ні від кого не надходило, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в міському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

На підставі викладеного просить суд визнати за ним, право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 108 по вул. Дежньова у м. Дніпро, що розташовано на земельній ділянці загальною площею 816м.кв. та складається з житлового будинку (літ.А-1), житловою площею 30,3 м.кв., загальною площею 46,2 м.кв., житлової прибудови (літ.А1-1), прибудови (літ.а-1), прибудови (літ.а1-1), ганку (літ.а), убиральні (літ.В), сараю (літ.Г), гаражу (літ.Д), погрібу (під Д), господарських споруд (а.с.123-125).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_7 повністю підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Пояснив, що відповідач не має ніяких претензій щодо спірного домоволодіння. Вона знає, що будинок було продано її покійним чоловіком.

Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити, оскільки не має правових підстав для задоволення позову.

Від третьої особи Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності (а.с.56-57, 138-139).

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги.

Судом встановлено, що 18 листопада 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі продажу нерухомого майна за № 1022-Н, відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив домоволодіння № 108 по вул. Дежньова в м. Дніпропетровську, на земельній ділянці площею 816 кв.м. На даній земельній ділянці розташовані: А-1 жилий будинок цегляний, жилою площею 12,1 кв.м., Б вбиральня дощата, № 1-2 огородження, № 3,4 споруди, зареєстрований Дніпропетровським КП ДМБТІ 04.12.1998р., записаний у реєстрову книгу №11гр за реєстровим №132, що підтверджується біржовим договором (а.с.5).

Із технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Дежньова, 108 у м. Дніпропетровську, виготовленого Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 17.11.1998 року, інвентаризаційний номер 1022-84 вбачається, що в графі власник домоволодіння вказано замість ОСОБА_4 в цілому ОСОБА_3 (а.с.6-10).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 01 липня 2014 року, ОСОБА_6 померла 30 жовтня 2013 року про що зроблено відповідний актовий запис № 987 (а.с.28).

10 квітня 1995 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІЕД № 318715 (а.с.27).

02 лютого 1963 року народився ОСОБА_1, батьками якого зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про народження серії V-УР № 0594699 (а.с.34).

02 липня 1956 року народився ОСОБА_3, батьками якого зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про народження серії ГД № 205436 (а.с.34).

25 березня 2014 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 622554 виданого повторно 13 березня 2015 року (а.с.31).

28 лютого 1997 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 одружились, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська зроблено запис №58 та видано свідоцтво про одруження серії 1-КИ №024526, що також підтверджується копією паспорта ОСОБА_2, серії № АК 532304 (а.с.40-42).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 323532, ОСОБА_4 помер 27 лютого 2010 року, про що в книзі реєстрації смерті зроблено відповідний актовий запис № 1631 (а.с.30).

22 жовтня 2014 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на заяву ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_1 надав правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дежньова, буд. №108, а саме договір купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрований біржею «Катеринославська нерухомість» 18 листопада 1998 року за №1022-Н. Однак, згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Тому у звязку з вищевикладеним нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дежньова, буд. № 108 (а.с.33).

У відаовідності до ч. 1,3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: КП «ДМБТІ», Біржа «Катеринославська нерухомість», про встановлення сторони покупця в договорі, визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння в частині покупця, скасування державної реєстрації договору купівлі продажу домоволодіння, визнання права власності, відмовлено. Рішення набрало законної сили 26.10.2010 року (а.с.11-16).

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_4 в 1998 році продав та отримав кошти за домоволодіння № 108 по вул. Дежньова у м. Дніпропетровську.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Біржа «Катеринославська нерухомість» про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування відмовлено в повному обсязі (а.с.17-23).

Цим же рішенням встановлено, що за договором купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого біржею «Катеринославська нерухомість» 18 листопада 1998 року за № 1022-Н продано ОСОБА_4 домоволодіння №108, по вул. Дежньова в м. Дніпропетровську, на земельній ділянці площею 816 кв.м ОСОБА_3.

Також встановлено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року залишено без змін (а.с.24-26).

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 20.08.2014 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_10 на день смерті мешкав за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Дежньова, буд. 108 (а.с.32).

На запит суду Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора надала спадкову справу № 949/2012, після померлого 27 лютого 2010 року ОСОБА_4, відповідно до якої з заявою про прийняття спадщини зверталася ОСОБА_2 (а.с.84-112).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 108 по вул. Дежньова в м. Дніпропетровськ виготовленого станом на 12 серпня 2016 року на ім'я ОСОБА_1, який проживає в будинку, житловий будинок А-1 має загальну площу 46,2кв.м, житлову 30,3кв.м, допоміжну 15,9кв.м та складається з: 1-кухня площею 4,3кв.м, 2-житлова площею 9,5кв.м, 3-житлова площею 12,1кв.м, 4-коридор площею 5,5кв.м, 5-житлова площею 8,7кв.м, 6-санвузол площею 6,1кв.м. Відомості про самочинне будівництво відсутні (а.с.129-130).

З виписки з рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради від 20 квітня 2001 року № 168 вбачається, що ОСОБА_3, який мешкає по вул. Дежньова, № 108 дозволили будівництво прибудови розміром 5,80?3,00м, та внутрішнє переобладнання в житловому будинку приміщень 1-2, 1-3, 1-4, 1-5 (згідно проекту), будинок обкласти цеглою, гаража розміром 7,00?50м, сараю розміром 4,0?3,0м, бані розміром 4,0?3,0м, дворової убиральні розміром 1,5?1,0м з герметичним вигрібом. Зобов'язано ОСОБА_3 після закінчення будівництва внести зміни в технічну документацію, оформити правовстановлюючі документи (а.с.131-132).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Дежньова, буд. 108 , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 344 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 131, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 108 по вул. Дежньова у м. Дніпро, що розташовано на земельній ділянці загальною площею 816м.кв. та складається з житлового будинку (літ.А-1), житловою площею 30,3м.кв., загальною площею 46,2м.кв., житлової прибудови (літ.А1-1), прибудови (літ.а-1), прибудови (літ.а1-1), ганку (літ.а), убиральні (літ.В), сараю (літ.Г), гаражу (літ.Д), погрібу (під Д), господарських споруд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков