У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву виробничо-комерційної фірми «Рута» про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Рута», виробничо-комерційної фірми «Рута», третя особа - центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району Київської області при управлінні Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, про визнання договорів відчуження транспортних засобів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними договори, укладені 12 червня 2014 року між ДП «Рута» та виробничо-комерційною фірмою «Рута» щодо продажу автомобіля Lexus LS 600 HL, д.н.з. НОМЕР_1, автомобіля Lexus LS 600 HL, д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля Lexus LS 600 HL, д.н.з. НОМЕР_3. Застосовано наслідки недійсності правочинів та визнано за ДП «Рута» право власності на указані автомобілі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року касаційну скаргу виробничо-комерційної фірми «Рута» відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві виробничо-комерційна фірма «Рута» просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 203, 215, 216 ЦК України, статті 34 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ВКФ «Рута» пропущено строк подання заяви про перегляд, однак заявник ставить питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що стверджується наявними у заяві доводами.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що укладанням спірних договорів між відповідачами порушено право позивача, ОСОБА_4, оскільки відчуженими за цими договорами об'єктами, автомобілями, було забезпечено її позов в іншій справі, щодо якого у подальшому ухвалено рішення суду про стягнення з ДП «Рута» на її користь грошових коштів. Окрім того, відповідачами укладено договори купівлі-продажу автомобілів на підставі довідок-рахунків й здійснено перереєстрацію автомобілів з ДП «Рута» на виробничо-комерційну фірму «Рута».

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що позивач не був стороною правочинів, які суд визнав недійсними, та не мав право на майно відповідача ОСОБА_3, яке не знаходилося ні в заставі, ні в іпотеці позивача. На момент продажу нерухомого майна власницею ОСОБА_3 на це майно під заставою та забороною не перебувало. Позивачем не надано доказів того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено фіктивні правочини, які вчинено без наміру створення правових наслідків.

У наданому для порівняння рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2012 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що суд не звернув уваги та не врахував, що ухвала суду про накладення арешту на цілісний майновий комплекс та земельну ділянку площею не була прийнята до виконання відділом державної виконавчої служби на момент оспорювання договорів. У єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформація про обтяження також була відсутня.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 12 серпня 2009 року, як касаційна інстанція, суд виходив із того, що спірні договори застави були укладені в період, коли заставлене майно під арештом не перебувало, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання останніх недійсними.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 28 травня 2009 року, як касаційна інстанція, суд виходив із того, що позивач не є стороною договору й безпосередньо його права цим правочином не зачіпаються, то це є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись частиною четвертою статті 356, статтею 360 ЦПК України колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання виробничо-комерційної фірми «Рута» про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити виробничо-комерційній фірмі «Рута» строк для подання заяви про перегляд судових рішень.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Рута», виробничо-комерційної фірми «Рута», третя особа - центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району Київської області при управлінні Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, про визнання договорів відчуження транспортних засобів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів за заявою виробничо-комерційної фірми «Рута» про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко