Ухвала іменем україни
23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 03 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DNU0GK00000895, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 23 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення 03 листопада 2021 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору, станом на 28 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 43 721,04 доларів США, що еквівалентно 496 671 грн 01 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 20 565,66 доларів США, що еквівалентно 233 625 грн 90 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 13 985,02 доларів США, що еквівалентно 158 869 грн 82 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 702 доларів США, що еквівалентно 19 334 грн 72 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором - 7 468,36 доларів США, що еквівалентно 84 840 грн 57 коп.

Також позивач вказував, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2006 року № DNU0GK00000895 у розмірі 22 083,64 доларів США, що еквівалентно 168 939 грн 85 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 21 286,23 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 743,09 доларів США; заборгованості за комісією за користування кредитом - 48,17 доларів США; пеня - 6,15 доларів США.

Таким чином, заборгованість відповідача станом на 28 квітня 2014 року склала 22 357,97 доларів США, що еквівалентно 253 986 грн 53 коп., з яких: заборгованість за процентами за користування кредитом - 13 241,92 доларів США, що еквівалентно 150 428 грн 33 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 653,83 доларів США, що еквівалентно 18 787 грн 50 коп.; пеня - 7 462,21 доларів США, що еквівалентно 84 770 грн 70 коп.

Оскільки на теперішній час рішення суду не виконане, відповідач не сплачує заборгованість за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заборгованість у розмірі 22 357,97 доларів США, що еквівалентно 253 986 грн 53 коп. та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2006 року № DNU0GK00000895 у розмірі 22 357,97 доларів США, що еквівалентно 253 986 грн 53 коп., з яких: заборгованість за процентами за користування кредитом - 13 241,93 доларів США, що еквівалентно 150 428 грн 33 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 653,83 доларів США, що еквівалентно 18 787 грн 50 коп.; пеня - 7 462,21 доларів США, що еквівалентно 84 770 грн 70 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2010 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_7 не виконано, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за нарахованими процентами, комісія та пеня.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2010 року всю кредитну заборгованість будо стягнуто достроково, а тому строк дії договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Однак апеляційний суд дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 03 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DNU0GK00000895, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 23 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 03 листопада 2021 року.

Позичальник належним чином зобов'язання за вказаним договором не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 28 квітня 2014 року склала 22 357, 97 доларів США, що еквівалентно 253 986 грн 53 коп., та складається з наступного: 13 241,93 доларів США, що еквівалентно 150 428 грн 33 коп., - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1653,83 доларів США, що еквівалентно 18 787 грн 50 коп., - заборгованість із комісії за користування кредитом; 7 462,21 доларів США, що еквівалентно 84 770 грн 70 коп., - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2010 року, що набрало законної сили, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» достроково стягнуто з позичальника ОСОБА_7 заборгованість за указаним кредитним договором, яка утворилась станом на 20 липня 2009 року, у розмірі 22 083,64 доларів США, але станом на 28 квітня 2014 року вказане рішення не виконане.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, справа № 6-1206цс15).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідачів на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість із комісії, пеня.

Апеляційний суд дійшов неправильного висновку про те, що оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2010 року всю кредитну заборгованість було стягнуто достроково, строк дії договору закінчився, а тому між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції не врахував норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року скасувати, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана