Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2016 р. Справа № 608/2522/14-ц

Номер провадження2/608/189/2016

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л. С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя,--

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

В позовній заяві позивач вказав, що з 17 жовтня 1992 року по 29 липня 2014 року перебував з відповідачкою в шлюбі. Він знаходився на роботі в Канаді і для тривалішого перебування йому необхідно було розірвати шлюб, тому 14 травня 2004 року шлюб між ними було розірвано, проте проживали вони однією сім'єю, вели спільний побут, підтримували подружні відносини. 10 квітня 2010 року він з відповідачкою повторно зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Чортківського районного суду від 29 липня 2014 року.

Під час перебування в шлюбі 20 жовтня 1999 року вони придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартість якої становила 12 400 гривень Оскільки він перебував за кордоном, то стороною в договорі купівлі-продажу була його дружина ОСОБА_3 Кошти на придбання квартири надала його мати ОСОБА_4 і між ними була домовленість, що мати буде проживати разом у квартирі, де їй надали одну кімнату і повинні доглядати за нею в її похилий вік.

Він на даний час проживає в квартирі разом з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається в школі, а син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається та проживає в м. Тернополі. Відповідачка після розірвання шлюбу до помешкання не навідується, не цікавиться вихованням, навчанням, здоров'ям дітей. Враховуючи інтереси дітей, та його матері, позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частини вищезазначеної квартири.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечує, посилаючись на відсутність, передбачених законом обставин, які би надавали право провести поділ спірної квартири з виділенням позивачу 2/3 частини, а відповідачці 1/3 частини. Оскільки відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд не вправі вийти за межі позовних вимог, то в зв'язку з цим просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1992 року по 14 травня 2004 року та з 10 квітня 2010 року по 29 липня 2014 року.

Від шлюбу в них є двоє дітей: повнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1999 року ОСОБА_7 продав, а відповідачка ОСОБА_3 купила трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

З реєстраційного напису на документі про право приватної власності вбачається, що в цілому квартира АДРЕСА_1 міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за гр. ОСОБА_3 та записано в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 1633 20 жовтня 1999 року.

У відповідності з довідкою № 291 від 25 вересня 2014 року, виданою Чортківським ОК МБТІ, в АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3, загальна площа квартири збільшилась на 0,9 кв. м за рахунок дорахування площі балкону.

З акту про встановлення факту не проживання вбачається, що ОСОБА_3 про місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна у квартирі не утримує, на даний час проживає в Польщі.

Таким чином, судом встановлено, що за час шлюбу сторони на праві спільної сумісної власності купили квартиру АДРЕСА_2.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 вищезазначеного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини третьої вказаної статті за рішенням судучастка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатніповнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так як наведені в вищезазначеній правовій нормі обставини під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, то в зв'язку з цим суд не знаходить підстав для збільшення частки позивача при вирішенні його спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому суд при вирішенні позовних вимог виходить з вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України про рівність часток майна дружини та чоловіка.

Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При винесенні рішення про поділ майна між сторонами по ? частині позовні вимоги позича будуть задоволені на 75 %.

В зв'язку з цим з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню 182 гривні 70 копійок понесених ним судових витрат (243,60 х 75 : 100), а з позивача в користь відповідачки слід стягнути 693 гривні 90 копійок понесених таких витрат (2 775,60 х 25 : 100).

З врахуванням наведеного, керуючись ст. 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яка зареєстрована за ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 693 (шістсот дев'яносто три) гривні 90 копійок судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Рішення набрало законної сили "___" ________________ 2016 року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи №608/2522/14-ц, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: В. І. Парфенюк

Копію рішення видано "___"_____________________2016 року.

Секретар: