Справа № 161/1914/16-ц Провадження № 22-ц/773/1041/16 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Категорія: 19 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В. ,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_5 та відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

15 лютого 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.01.2016 року представником ФОП ОСОБА_3, їй було запропоновано встановити ПВХ конструкції на вигідних умовах і вона погодилась на дану пропозицію. Того ж дня були проведенні необхідні заміри на балконі її квартири. В подальшому вона погодилась на зазначену пропозицію та підписала надані представником ФОП ОСОБА_3 тексти договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року, заяву позичальника № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, графіку погашення до даного кредитно-заставного договору від 23.01.2016 року та довідки про умови кредитування Акцент-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 23.01.2016 року. При цьому на момент підписання вищезазначених договорів та додатків, вона не змогла повністю ознайомитись з їхніми текстами, оскільки вони були надруковані дрібним шрифтом, а зважаючи на проблеми із зором та відсутність окулярів, це виявилось неможливим. Пізніше, прочитавши оригінал наданого їй примірника договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року встановила, що цей договір не підписаний ФОП ОСОБА_3, що робить його нікчемним (неукладеним). Таким чином, вважає, що спірний договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року є недійсним, оскільки в ньому відсутній підпис ФОП ОСОБА_3 Також зазначала, що кредитно-заставний договір № ABHORG131510226 від 23.01.2016 не підписаний уповноваженою особою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» та відсутня письмова згода сторін даного кредитно-заставного договору із зразками відповідного аналога власноручних підписів представників публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк». Також у даному кредитно-заставному договорі відсутнє відповідне застереження про застосування факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання.

28.01.2015 року вона зверталась з відповідними заявами до ФОП ОСОБА_3 та ПАТ«Акцент-Банк» про розірвання відповідно договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року та кредитно-заставного договору №ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, однак отримала відмову. Зазначає, що ПВХ конструкцій від ФОП ОСОБА_3 не отримувала, грошових коштів їй за кредитно-заставним договором публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» не перераховувалось. Враховуючи вищенаведене, просила суд визнати договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року та кредитно-заставний договір № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року недійсними, стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Акцент Банк про захист прав споживача, визнання договорів недійсними задоволено частково.

Ухвалено визнати договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій (метало пластикових вікон) від 23 січня 2016 року недійсним.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3вича на користь ОСОБА_5 понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 275,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5, покликаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильну оцінку доказів, долучених до матеріалів справи, просила рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним кредитно-заставного договору змінити, задовольнивши вказану вимогу та стягнути в повному обсязі понесені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просив рішення суду в частині визнання недійсним договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23 січня 2016 року скасувати.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 - задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійним договору суд першої інстанції виходив з того, що договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року ФОП ОСОБА_3 особисто підписаний не був, в процесі розгляду даної справи, з позовними вимогами про визнання договору укладеним ФОП ОСОБА_3 не звертався.

Однак, такі висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій(а.с. 4). Згідно наданого позивачем примірника договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій, він укладений між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 та не містить його підпису, а тільки печатку. Загальна вартість договору становить 10240 грн. 93 коп.

Також, 23 січня 2016 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитно-заставний договір № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року. ОСОБА_5 була ознайомлена з графіком погашення кредиту до даного кредитно-заставного договору та з довідкою про умови кредитування Акцент-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 23.01.2016 року(а.с. 6-8).

Як вбачається з матеріалів справи 28.01.2015 року ОСОБА_5 зверталась з відповідною заявою до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року та у відділення публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з відповідною заявою про розірвання кредитно-заставного договору № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, однак отримала відмову(а.с. 9-10).

Листом від 12.02.2016 року ФОП ОСОБА_3 повідомив позивача про те, що замовлені нею ПВХ конструкції виготовлені і можуть бути доставлені на її адресу(а.с. 21). Виріб за договором позивач від ФОП ОСОБА_3 не отримала, що підтверджується копією акту прийому-передачі листами направленими ФОП ОСОБА_3 на адресу замовника.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись з позовом до суду позивач просила визнати договір недійсним з підстав недотримання встановленої письмової форми для правочину, оскільки він не підписаний зі сторони відповідача.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямовани на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками(усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного абоіншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 статті 218 ЦК України передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України тощо.

Враховуючи наведені норми права відсутні підстави для визнання договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій недійсним у звязку порушенням вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі.

З висновком суду першої інстанції в частині відмови в позові про визнання недійсним кредитно-заставного договору колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідност. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом першої інстанції також встановлено, що пунктами 14, 16 заяви позичальника підтверджується, що своїм підписом позивач підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування, позивач погодилася, що заява позичальника разом із запропонованими відповідачем ОСОБА_6 та правилами, Тарифами складає між ним та відповідачем кредитно - заставний договір.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на недійсність кредитно- заставного договору з підстав, що кошти за даним кредитним договором сплачувались безпосередньо банківською установою на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3, а вона участі в розрахункових операціях не брала і грошові кошти не отримувала та не перераховувала не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 10 оспорюваного кредитно-заставного договору передбачено оплату товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те що кредитно-заставний договір не підписаний уповноваженою особою банку, оскільки в даному договорі відсутнє застереження про застосування факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до досліджених апеляційним судом умов та правил надання банківських послуг, які відповідно до п.16 заяви позичальника складають кредитно - заставний договір, передбачено право банку, що при укладанні Договору Банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами (п.2.7.4.6.9, п.1.1.3.2.17), що відповідає вимогам ч. 3 ст. 207 ЦК України.

Крім того, позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 11, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що кредитно-заставний договір № ABHORG131510226 від 23.01.2016 підписаний неуповноваженою особою ПАТ «Акцент-Банк» із застосуванням факсимільного відтворення підпису та печатки.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання кредитно-заставного договору недійсним за безпідставністю позовних вимог, а тому рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішення позову в частині визнання договору недійсним допущено порушення вищенаведених норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, що відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог, а у звязку з цим скасуванню підлягає рішення в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2016 року в даній справі в частині задоволення позовних вимог та судового збору скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, про визнання договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року недійсним відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді