У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: О.С. Малько, Н.В. Бондаренко, С.С. Шимківа,

секретар судового засідання: І.С. Пиляй,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду від 24 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушення судом норм як матеріального так і процесуального права.

Нею доведено, що ОСОБА_2 усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_3, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не займається утриманням та вихованням дитини.

Надані нею докази не були належним чином оцінені судом при винесенні рішення, а тому вважає їх належними та об'єктивними для того, щоб позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Після розірвання шлюбу в жовтні 2012 року по сьогоднішній день ОСОБА_2 жодного разу не з'являвся та не цікавився життям та вихованням дитини, що свідчить про свідоме небажання піклуватися про доньку.

Суд не взяв до уваги той факт, що дитина не впізнає свого батька, оскільки відповідач навіть не намагався з'явитися до своєї доньки та спілкуватися з нею.

Вказує, що відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. Таку турботу та належне виховання її дочка ОСОБА_3 отримує, живучи разом з нею в повній та нормальній сім'ї.

Судом не взято до уваги положення п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав": позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

До ОСОБА_2 було вжито всіх необхідних заходів з метою належного виконання ним своїх батьківських обов'язків, якими він нехтував та нехтує від народження дочки.

Просить постановити нове рішення, яким скасувати рішення Рівненського районного суду від 24 грудня 2015 року та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що доводи скарги не відповідають фактичним обставинам справи, грунтуються на припущеннях та образах позивача. Покликається на положення ч.3 ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 27 Конвенції про права дитини, ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" та норми Сімейного кодексу України про рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та вирішення батьками питань щодо виховання дитини.

Зазначає про те, що він ніколи не забуває про свою доньку, бажає з нею спілкуватися та підтримувати її як морально, так і матеріально.

Визнає, що не в повній мірі сплачує аліменти, оскільки на даний момент не має матеріальної можливості сплачувати кошти вчасно, проте надає певні кошти на утримання доньки, але всіх квитанцій не зберігає, оскільки не ставить за мету себе виправдовувати.

Твердження про те, що він не надає дозволу на виїзд за кордон є неправдивим та спростовується наданою копією нотаріальної заяви від 08 вересня 2015 року.

Вказує, що позбавлення батьківських прав є виключним засобом впливу на недобросовісних батьків, який не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Погоджується із висновком суду про формальний характер висновку органу опіки і піклування, що міститься в матеріалах справи.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Рівненського районного суду від 24 грудня 2015 року без змін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії ОСОБА_2 свідчать про часткове ухилення від виконання своїх обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, проте відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Встановлено, що заходи впливу (попередження з боку органів внутрішніх справ, притягненя до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків; бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування з метою корегування ставлення до виконання обов'язку по вихованню та розвитку дитини) до відповідача не вживалися.

У відповідності до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України).

Згідно роз'яснень, викладених в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків, тобто підлягає застосуванню у тому випадку, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Висновок органу опіки і піклування Збаразької районної державної адміністрації Тернопільської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, на який ОСОБА_1 також покликається у своїй апеляційній скарзі, судом правильно не прийнято до уваги з дотриманням ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України , оскільки такий висновок має рекомендаційний характер, складений без повного з'ясування ставлення відповідача до дитини та в порушення практики Європейського суду з прав людини не містить оцінки особистості відповідача (рішення від 07 грудня 2006 року, справа "Хант проти України").

Рішення суду щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини є обґрунтованим і не позбавляє ОСОБА_1 повторно звернутися до суду з аналогічним позовом у разі небажання відповідача ОСОБА_2 змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: О.С. Малько Н.В. Бондаренко С.С. Шимків