Ухвала

іменем україни

16 березня 2016рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., КасьянаО.П., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договорів частково недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договорів частково недійсними.

Зазначала, що 04 вересня 2008 року між нею та відповідачем були укладені кредитні договори, за умовами яких вона отримала кредити в розмірі 133 561 доларів США зі сплатою 13,5% річних та 60 000 доларів США зі сплатою 14,5% річних.

У забезпечення вказаних договорів того ж дня між сторонами було укладено іпотечні договори, згідно яких вона передала в іпотеку банку майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

25 та 30 листопада 2009 року до кредитних договір було укладено додаткові угоди, відповідно яких процентна ставка за користування кредитними коштами була збільшена з 14,5% річних на 14,99% річних, а з 13,5% - на 13,84% річних.

Посилаючись на те, що розмір основного зобов'язання було збільшено, проте відповідні зміни не були внесені до іпотечних договорів, ОСОБА_4 просила визнати кредитні договори в частині зміни процентної ставки за користування кредитами недійсними.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК Україниправочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Крім того, будь яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачено іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Як вбачається зі змісту положень ст. 7 та ч. 2 ст.19 Закону України «Про іпотеку» до моменту внесення відповідних змін в іпотечний договір та реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, розмір відповідальності іпотекодавця буде залишатись у розмірі визначеному в договорі іпотеки до моменту внесення відповідних змін до нього.

При цьому, невнесення відповідних змін до іпотечного договору, у зв'язку із змінами, укладеними до кредитного договору, в жодному разі не означає припинення іпотеки.

Законодавство не пов'язує припинення іпотеки зі зміною основного зобов'язання. До припинення іпотеки, згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», призводить не зміна, а припинення основного зобов'язання.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно виходив з того, що невнесення змін до іпотечних договорів у зв'язку із збільшенням обсягу основного зобов'язання не тягне за собою недійсності кредитного договору в цій частині, а стосується лише обсягу (розміру) відповідальності іпотекодавця у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скаргиОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

О.В. Попович