АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 43 626 грн. страхового відшкодування та з ОСОБА_3 - 47 774 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що з вини ОСОБА_3 06.04.2014 року сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено металевий паркан та дві ялинки. Страхова компанія сплатила 5 374 грн. страхового відшкодування за пошкодження металевого паркану з вирахуванням франшизи. Проте відшкодувати вартість пошкоджених ялинок у межах ліміту страхової суми відмовила. Вартість пошкоджених ялинок складає 91 000 грн. разом з витратами на їх посадку. Вважає, що оскільки ліміт відповідальності страхової компанії обмежено до 50 000 грн., то виплата страхового відшкодування підлягає стягненню в межах цієї суми, решта суми підлягає стягненню з ОСОБА_3.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.11.2015 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 1 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 760/21948/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/793/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги докази щодо права користування земельною ділянкою та щодо транспортування та посадку зелених насаджень. Крім того, відповідно до Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністра будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105 відповідальними за збереження зелених насаджень на приватних садибах і прилеглих ділянках є їх власники або користувачі. Суд не застосував до спірних правовідносин зазначені Правила та не врахував, що ялинки були висаджені на прибудинковій території земельної ділянки та домоволодіння, що знаходиться у власності позивача, а тому на посадку дерев будь - яких дозволів не вимагається.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» Давиденко О.Л. та ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.04.2014 року по АДРЕСА_1 сталася ДТП за участю автомобіля «Опель Астра» д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який здійснив зіткнення із деревами та металевим парканом, внаслідок якої автомобіль, паркан та дві ялини було пошкоджено.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 22.04.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель Астра» д.н. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до страхового полісу № АС/0628391, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн..

26.05.2014 року позивач подала заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження ялинок та паркану.

19.08.2014 року страховою компанією було складено страховий акт № 14607, та визначено суму страхового відшкодування внаслідок пошкодження металевого паркану 6 374 грн..

19.08.2014 року, 21.08.2014 року та 26.08.2014 року страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у розмірі 5 374 грн. (6 374 грн. - франшиза 1 000 грн.).

Повідомленням № 8949 від 07.10.2014 року страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування за пошкоджені ялинки з тих підстав, що ОСОБА_1 не доведена належність їй на праві власності цих ялинок.

Згідно акту приймання - передачі виконаних робіт до договору № 135 на транспортування та посадку зелених насаджень від 07.03.2006 року, від 28.03.2006 року ТОВ «САС АРХ БУД» здійснило роботи по посадці ялинок по АДРЕСА_1.

Згідно державного акту на землю від 05.03.2003 року позивачці на праві власності належить земельна ділянка на території смт. Козин по вул. Київській для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 2008 року, укладеного між Козинською селищною радою та ОСОБА_7, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку розміром 0, 1990 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що також розташована по АДРЕСА_1.

На замовлення ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» ПП «Компанія Геосфера» виконала комплекс інженерно-геодезичних робіт по встановленню місцезнаходження двох пошкоджених дерев внаслідок ДТП, яке трапилось 06.04.2014 року в АДРЕСА_1. За результатами проведених робіт встановлено, що пошкоджені дерева не знаходяться на території земельної ділянки, орендованої ОСОБА_7.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником пошкоджених ялинок, оскільки нею не надано документів на підтвердження належності на праві власності чи користування земельної ділянки, на якій росли ялинки, а згоди на закладення багаторічних насаджень Козинська селищна рада ні позивачці, ні її чоловіку не надавала.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що позивач не є власником пошкоджених ялинок у розумінні ст. 79 ЗК України та ст. 373 ЦК України. Проте суд не звернув увагу на те, що зазначені норми регулюють питання права власності на земельну ділянку. Позивач же просила відшкодувати вартість дерев, які нею було придбано та висаджено та не заперечувала, що ці дерева не знаходяться на належній їй земельній ділянці, але є її власністю з часу їх придбання.

Так, зелені насадження, які знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи є власністю останньої незалежно від наявності доказів придбання чи висадки таких насаджень.

В даному ж випадку позивач у підтвердження належності їй пошкоджених дерев надала договір № 135 на транспортування та посадку зелених насаджень від 07.03.2006 року, укладений між нею та ТОВ «САС АРХ БУД», акт приймання - передачі виконаних робіт, з яких вбачається, що позивач замовила придбання, транспортування та посадку 12 дерев (ялинка колюча садової форми голуба) за адресою: АДРЕСА_1 та що умови договору було виконано.

Як вказувалося вище за положеннями ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливає місцезнаходження майна.

Суд першої інстанції не врахував положення зазначеної норми та помилково виходив з того, що оскільки дерева росли не на земельній ділянці, наданій позивачці, то остання і не є їх власником.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, або зміни рішення.

Враховуючи, що судом не застосовано до спірних правовідносин положення ст. ст. 316, 317, ч. 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Як зазначалося вище, на думку колегії суддів, позивач підтвердила належними та допустимими доказами належність їй на праві власності двох пошкоджених ялин, які були висаджені не на належній їй земельній ділянці.

Колегія суддів не може погодитися з доводами представника страхової компанії про те, що договір та акт виконаних робіт є сфальшованими, оскільки такі доводи доказами не підтверджені, а відмовляючи у виплаті страхового відшкодування страховик виходив не з того, що належними документами не доведено належність дерев позивачці, а з тих підстав, що зазначені дерева згідно кадастрового плану не знаходилися на її земельній ділянці, про що зазначено у повідомленні № 8949 від 07.10.2014 року (а.с. 87-88 т. 1).

Оскільки пошкоджені дерева росли не на ділянці, наданій позивачці, а поруч з цією ділянкою, судом першої інстанції перевірялася належність цих дерев Козинській сільській раді (територіальній громаді), проте таких обставин не встановлено.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За приписами зазначених норм, шкода, заподіяна позивачці у межах ліміту страхового відшкодування має відшкодовуватися страховиком, а решта суми - особою, винною у спричиненні такої шкоди.

Згідно з висновком судово - товарознавчої експертизи від 08.06.2015 року вартість пошкодження (матеріального збитку) двох ялинок, внаслідок ДТП, яка мала місце 06.04.2014 року становить 92 400 грн., при цьому вартість робіт з посадки однієї ялинки становить 30 % від вартості самої ялинки. Залишкова вартість пошкоджених ялинок становить 1 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи представника ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про те, що зазначений висновок зроблений установою, яка не мала права проводити таку оцінку виходячи з наступного. Зазначений висновок зроблений Гільдією оцінювачів України за ухвалою суду з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Заперечуючи проти призначення експертизи, представник відповідача посилався на те, що незалежно від вартості дерев розмір збитків не може бути відшкодовано, оскільки дерева не знаходилися на земельній ділянці, що належить позивачці, проти установи, якій доручається проведення експертизи будь - яких заперечень не висував. Після проведення експертизи клопотань про призначення повторної експертизи не заявляв.

Відтак колегія суддів виходить з того, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами розмір завданої шкоди.

Разом з тим, суд не може погодитися з доводами позивачки про те, що відшкодуванню, крім вартості самих дерев, підлягають також витрати на їх транспортування та посадку.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що згідно з п. 5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105 відповідальними за збереження зелених насаджень і зелений догляд за ними на приватних садибах і прилеглих ділянках є їх власники або користувачі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані Правила регулюють утримання зелених насаджень, які знаходяться на прилеглих ділянках та не містять обов`язку власників або користувачів приватних садиб проводити озеленення прилеглих ділянок чи відновлення пошкоджених не з їх вини зелених насаджень.

Позивач на власний розсуд провела відновлення пошкоджених ялин, а відтак витрати на їх транспортування та посадку відшкодуванню не підлягають.

Відтак розмір шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів складає: вартість однієї посадженої ялини за висновком експертизи складає 41 600 грн., за мінусом 30 % вартості посадки та транспортуванню вартість самої ялини складає 29 120 грн. Вартість другої посадженої ялини за висновком експертизи складає 50 800 грн., за мінусом 30 % вартості посадки та транспортуванню вартість самої ялини складає 35 550 грн. За мінусом залишкової вартості ялинок вартість шкоди складає 64 669 грн. (29 120 + 35 550 -1).

Страховик виплатив позивачці страхове відшкодування за пошкоджений паркан у розмірі 5 374 грн., 1 000 грн. складає франшиза. Таким чином із страховика підлягає стягненню 43 626 грн. ( 50 000 грн. ліміт відповідальності - 5 374 грн. виплаченого страхового відшкодування - 1 000 грн. франшиза).

Решта суми 21 042 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 (64 669 - 43 626).

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги до страховика підлягають задоволенню у повному обсязі, а до ОСОБА_3 частково.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів за правилами ст. 88 ЦПК України та включають судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги та витрати на проведеня експертизи.

За проведення експертизи позивачкою сплачено 3 000 грн., що підтверджується квитанцією від 09.06.2015 року та актом прийому - передачі робіт (а.с. 78, 80 т. 2).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 43 626 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 916,15 грн. судових витрат та 1 500 грн. витрат на проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 21 043 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 441,90 грн. судових витрат та 1 500 грн. витрат на проведення експертизи.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді