н/п 2/490/661/2016 Справа № 490/8641/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Шевельовій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк», -

В С Т А Н О В И В :

27.08.2015 рокуПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3802239,00 грн.

28.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою суду від 21.04.2016 року об*єднано в одне провадження цивільну справу №490/8754/15-ц за позовом ПАТ «Дельта-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» та цивільну справу №490/8641/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Присвоєно цивільній справі № 490/8641/15-ц.

Банк зазначав, що 06.09.2006 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 03/1/272/06-G, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 69300,00 дол. США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк до 05.09.2031 року включно.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, цього ж дня між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку було передано належну йому на підставі договору купівлі продажу від 06.09.2006 року квартиру АДРЕСА_1.

Між тим, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, чим порушив умови кредитного договору.

Відповідно до укладеного 26 червня 2013 року договору купівлі - продажу прав вимоги, ПАТ«Кредитпромбанк» передав ( відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, набувши права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Станом на 27.07.2015 року ( у період з 20.06.2013 року)заборгованість склала 3802239.00 грн., з яких тіло кредиту 1 402 210,65 грн., відсотки 1 733 733,73 грн., пеня 617 541,35 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 9 404,18 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 39 349,09 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 03/1/272/06-G від 06.09.2006 року у розмірі 3 802 239.00 грн. звернути стягнення на заставлене майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 111,6 кв.м., житловою площею 74,8 кв.м. та яка належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 06.09.2006 року, визнавши за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вищевказану квартиру.

Представник позивача до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги не визнав з посиланням на пропуск строку позованої давності.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

06.09.2006 року між публічним акціонерним товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 03/1/272/06-G, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 69300,00 дол. США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк до 05.09.2031 року включно.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, цього ж дня між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку було передано належну останній на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 06.09.2006 року за реєстровим номером 338 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 06.09.2006 року за 31551282, зареєстрованого в КП «Миколаївське МБТІ» 02.10.2006 року за №17796 в книзі 102, реєстраційний номер 13956003, квартиру АДРЕСА_1. Заставна вартість за згодою сторін ( п.1.4 договору) становить 100775,00 грн..

06.09.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги

Згідно п. 1.1 цього договору термін «права вимоги за кредитами» означає всі права вимоги продавця в якості кредитора по відношенню до позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами, а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення за відповідними договорами забезпечення. Згідно витягу з додатку № 1 до договору від 26 червня 2013 року до Банку перейшло право вимоги за кредитним договором № 03/1/272/06-G від 06.09.2006 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, згідно якого фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту ( прострочена заборгованість за тілом) 931617,96 грн., так і всі права до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення ( абзац 16 п.п.1.1. п.1 договору).

Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" має право вимоги за договором кредитним договором № 03/1/272/06-G від 06.09.2006 року та договором іпотеки від 06.09.2006 року, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2013 року по справі №2-2654/11 кредитний договір №03/1/272/06-G від 06.09.2006 року, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 розірвано, з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 705461,03 грн., яка складається з: поточної заборгованості по кредиту в еквіваленті 450919,99 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту в еквіваленті 53153,74 грн., поточної заборгованості по процентам 3192,45 грн., простроченої заборгованості по процентам 195194,65 та 3000,00 грн. пені, а також по 910,00 грн. судових витрат з кожного.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.09.2013 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.03.2013 року в частині стягнення пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку змінено, збільшено її розмір з 3000,00 грн. до 68969,98 грн., в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Кредитпромбанк» про розірвання кредитного договору відмовлено. В іншій частині рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.03.2013 року залишено без змін.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення суду не виконано.

У зв*язку з невиконання умов кредитного договору банком нарахована станом на 27.07.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 3802239.00 грн., з яких тіло кредиту 1 402 210,65 грн., відсотки 1 733 733,73 грн. (з 20.06.2013 року, виходячи із процентної стави 19%річних), пеня 617 541,35 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 9 404,18 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 39 349,09 грн.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України).

Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.

Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб*єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди.

Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.

За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов*язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів , які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Розділом 4 вищевказаного Договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

За пунктом 4.3 цього Договору, звернення стягнення на Майно здійснюється Іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати Майно, або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку".

У випадку, коли виконання пункту 4.3 цього Договору унеможливлюється діями або діяльністю Іпотекодавця, Іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на Майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (пункт 4.4 цього Договору).

Так, пунктом 4.5 вищезазначеного Договору, реалізація Майна здійснюється Іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу Майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку".

Іпотекодавець ОСОБА_1 не надав згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем. Доказів того, що діями або бездіяльністю ОСОБА_1 унеможливлює чи перешкоджає Банку реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку матеріали справи не містять і не встановлено таких судом.

Аналізуючи розділ 4 іпотечного договору від 06.09.2006 року, суд дійшов висновку, що порушене право Банку не підлягає захисту, оскільки обраний ним спосіб звернення стягнення - визнання за банком права власності на спірний предмет іпотеки, не передбачений умовами цього договору.

Оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності Іпотекодержателем, Законом не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, суд, з урахуванням висновків правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позов в частні звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відносно позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. (правова позиція від 23.09.2015 року по справі №6-1296цс15).

Рішенням Центрального районного суду від 21.03.2013 року, яке є обов*язковим до виконання, з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк», яке є обов*язковим для виконання ( в порядку ст. 514 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк») за даним кредитним договором стягнуто всю заборгованість за тілом кредитом, у тому числі поточну заборгованість за кредитом 450919,99 грн. (що еквівалентно 56826,00 дол. США, діючого на момент заключення договору), та прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 53153,74 грн. (що еквівалентно 6698,56 дол. США, діючого на момент заключення договору).

За такого, тіло кредиту стягненню не підлягає.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 03/1/272/06-G вбачається, що проценти нараховані відсоткової ставки 19,00 % річних

Згідно п. 2.4 Кредитного договору № 03/1/272/06-G від 06.09.2006 року процентна ставка за кредитом дорівнює 12,50 % річних.

Однак, всупереч вимог законодавства (діючого на момент правовідносин) письмового попередження щодо зміни процентної ставки суду не надано. За такого, слід виходити із 12,50 % річних. Виходячи із даної процентної ставки 12,50 % річних заборгованість за відсотками у період з 20.06.2013 року по 27.05.2015 року становить 131059,25 грн. із суми боргу 504073,73 грн.(450919,99 грн. та 53153,74 грн.).

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан сторін, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення.

Враховуючи те, що розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 50000,00 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 9 404,18 грн. та суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 39 349,09 грн. стягненню не підлягають, як такі, що не передбачені чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 131059,25 грн та пеня у розмірі 50000,00 грн., а всього 181059,25 грн. та позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк» відмовити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р 373980009) заборгованість за кредитним договором № 03/1/272/06-G від 06.09.2006 року у розмірі 181059,25 грн., з яких: заборгованість за відсотками у розмірі 131059,25 грн. та пеня у розмірі 50000,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в строки та порядку, передбаченому ст. 293 - 296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова