Справа № 457/1258/14 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/1851/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Федоришина А.В.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, органу опіки та піклування Трускавецької міської ради, приватного нотаріуса ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору дарування, -

встановила:

Позивач ОСОБА_4 в серпні 2014 року звернулася в суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, органу опіки та піклування Трускавецької міської ради, приватного нотаріуса ОСОБА_6про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору дарування.

Вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві власності належала спірна земельна ділянка, площею 0,0404 га, набута нею на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2003 року, в подальшому отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №059142 від 16.03.2004 року, реєстр. № 61.

ОСОБА_3 звернувся з позовом до неї про визнання недійсним договору купівлі-продажу даної земельної ділянки. 16.06.2006 року суд виніс рішення, яким визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2003 року, а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059142 та визнав за ОСОБА_3 право власності на дану земельну ділянку. Однак, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21.01.2013 року скасовано рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року по справі № 2-305/2006 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Позивач вважає, що ОСОБА_3 заволодів даною земельною ділянкою без належної правової підстави, оскільки рішення суду від 16.05.2006 року скасовано.

Крім цього, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 подарував спірну земельну ділянку площею 0,0404 га своїй доньці ОСОБА_5

З метою відновлення своїх цивільних прав просила витребувати майно - земельну ділянку за адресою: м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 6, площею 0,0404 га, що належить їй на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого 24.12.2003 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу за № 4595, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059142, виданого 16.03.2004 року, реєстр. № 61 на її прізвище ОСОБА_4 - з незаконного володіння ОСОБА_5, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки за адресою: м. Трускавець, вул.Дрогобицька, 6, площею 0.0404 га, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку за адресою: м. Трускавець вул. Дрогобицька, 6, площею 0,0404 га.

Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 23 січня 2015 рокупозов задоволено частково.

Витребувано майно - земельну ділянку за адресою: м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 6, площею 0,0404 га, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4, як покупцем, та ОСОБА_7, як продавцем, посвідченого 24.12.2003 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 4595, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059142, виданого 16.03.2004 року, реєстр. № 61 на її прізвище ОСОБА_4 - з незаконного володіння ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_4 - право власності на земельну ділянку за адресою: м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 6, площею 0,0404 га.

В решті частин позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, вважає, що висновки суду ґрунтуються на неналежно оцінених матеріалах та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що жодного повідомлення чи судової повістки про виклик до суду, особисто не отримував, заочне рішення на його адресу не направлялось, тому зазначені обставин, на його думку, були підставою для скасування заочного рішення.

Стверджує, що правовою підставою для задоволення позову була преюдиція рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2013 року, однак відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обовязку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю субєктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом заходів.

Вважає, що власник дійсно може захистити своє право, у тому числі за вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння до державної реєстрації договору, оскільки такий вважається ще не укладеним.

Разом з цим, після державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатись у спосіб визнання права власності та скасування державної реєстрації, оскільки спірна земельна ділянка зареєстрована, як обєкти нерухомого майна за його донькою ОСОБА_5, проте суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги та не надав їм належної правової оцінки.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 23 січня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники розгляду справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, представник органу опіки та піклування Трускавецької міської ради подав клопотання про розгляд справи без їх участі, а решта про причину неявки не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скаргивідсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року, яким договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки визнано недійсним та визнано за відповідачем ОСОБА_3 право власності на неї, скасовано рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.01.2013 року, по справі № 1324/2-305/06 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, тому власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги судова колегія виходить з наступного.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ст. 319 ЦК України. Право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 24 грудня 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0404 га, що знаходиться в м. Трускавець по вул. Дрогобицькій, 6, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, договір посвідчено приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_8 24.12.2003 року.

В подальшому, даний договір рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року по справі № 2-305/2006 р. визнано недійсним, одночасно визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну земельну ділянку в розмірі 0,0404 га для обслуговування 1/2 ідеальної частини житлового будинку № 6 по вул. Дрогобицькій в м. Трускавець за заповітом ОСОБА_7 від 10.01.2003 року.

Відповідач ОСОБА_3 на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, підтвердженням чого є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №489416 від 24.07.2007 року (а.с. 20).

В свою чергу, 02.10.2012 року ОСОБА_3 подарував неповнолітній дочці ОСОБА_5 земельну ділянку за адресою м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 6, площею 0,0404 га, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрованим в реєстрі за № 839 (а.с. 16-18).

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.01.2013 року по справі № 1324/2-305/06, скасовано рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року та ухвалено нове, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 136-139).

Колегія суддів звертає увагу, що віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, шо підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, тобто факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача тощо.

Згідно із ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно набуте безоплатно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Беззаперечним є той факт, що спірна земельна ділянка за адресою: м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 6, площею 0,0404 га вибула з володіння позивача поза його волею, а саме внаслідок ухвалення Трускавецьким міським судом Львівської області рішення, яке в подальшому скасоване, при цьому відповідач ОСОБА_3 подарував, а обдарована (донька) ОСОБА_5 прийняла спірну земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

З наведеного слідує, що договір дарування є безоплатним, дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині витребування спірної земельної ділянки за адресою: м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 6, площею 0,0404 га, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності з незаконного володіння ОСОБА_5, оскільки майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, яке скасоване, потрібно вважати таким, що вибуло поза волею власника, при цьому, вказана земельна ділянка набута відповідачем ОСОБА_5 безоплатно в особи, яка не мала права його відчуджувати, відтак власник має право витребувати таке майно від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Крім цього, правильним є висновок суду про відмову у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, оскільки відповідно до розяснень, які викладені у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна, права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме, оскільки правової підстави визнавати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 немає, тому що майно набуте за договором в особи, яка не мала права його відчуджувати, оскільки рішення про визнання права власності за відповідачем ОСОБА_3, що було підставою для укладення договору дарування та видачі відповідних правовстановлюючих документів, скасовано судом.

Доводи апелянта, що стосуються викликів в судові засідання та не надіслання копії заочного рішення, спростовуються матеріалами справи (а.с. 9, 12, 49, 52, 60, 64).

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В свою чергу, порушеннь вимог процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, судовою колегією не встановлено, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку доказам і обставинам по справі в їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_9