АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 752/4551/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5998/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

15 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у березні 2015 року 18.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеного 32 липня 2014 року нікчемним та визнання права власності на квартиру, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 15 березня 2011 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Електротех» укладено договір про погашення боргу, згідно умов якого борг перед банком у розмірі 65 675 251 грн. 90 коп. вважався погашеним за рахунок передавання боржником належних йому майнових прав на квартири, що розташовані на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту приймання-передачі від 15 березня 2011 Банку передані майнові права у тому числі на квартиру із будівельним № 1209 загальною площею 108,2 кв.м., 3 вересня 2013 підписано акт приймання-передачі квартир, відповідно до якого загальна ціна вищевказаної квартири визначена у розмірі 3 067 519,33 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 3 вересня 2013 становило 383 919,82 доларів США.

31 липня 2014 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_5, укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, згідно умов якого ПАТ «ВіЕйБі банк» зобов'язався передати майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - у власність, а відповідач зобов'язалася сплатити кошти обумовлені вищевказаним договором.

Постановою Правління НБУ № 531/БТ від 3 жовтня 2014 ПАТ «ВіЕйБі банк» віднесено до категорії проблемних, з 21 листопада 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Зазначив, що в ході проведення перевірки позивачем встановлено, що зазначений вище договір купівлі-продажу був укладений за суттєво заниженою ціною, розрахунок за Договором не здійснено, а також розрахунок мав бути проведений до моменту підписання договору.

У зв'язку із викладеним, просив суд визнати нікчемним договір купівлі-продажу квартири, укладений 31 липня 2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4, визнати за ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2011 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Електротех» укладено договір про погашення боргу, згідно умов якого борг перед банком у розмірі 65 675 251 грн. 90 коп. вважався погашеним за рахунок передавання боржником належних йому майнових прав на квартири, що розташовані на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту приймання-передачі від 15 березня 2011 позивачу передані майнові права, у тому числі, на квартиру із будівельним № 1209 загальною площею 108,2 кв.м.

3 вересня 2013 року ТОВ «Електротех» та ПАТ «ВіЕйБі банк» підписано акт приймання-передачі квартир, відповідно до якого загальна ціна спірної квартири визначена у розмірі 3 067 519,33 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 3 вересня 2013 становило 383 919, 82 доларів США.

31 липня 2014 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_5, укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, згідно умов якого ПАТ «ВіЕйБі банк» зобов'язався передати у власність відповідачу майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - у власність, а відповідач зобов'язалася прийняти вищевказане майно та сплатити за нього обумовлену договором грошову суму.

Згідно п. 3.1 зазначеного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 2 051 568, 24 грн.

Згідно акту приймання-передачі від 31 липня 2014 року ПАТ «ВіЕйБі банк» передав, а ОСОБА_4 прийняла квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 2015 року, виконаного ЗАТ «Консалтингюрсервіс», ринкова вартість майна - двокімнатної квартири загальною площею 109,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, станом на 31 липня 2014 року, становить (без урахування ПДВ з округленням) 2 850 100 грн., що еквівалентно на дату оцінки 235 600 доларів США.

На підставі ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб забезпечує перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 цього ж Закону.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положенням ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що нікчемним правочином є правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, наданий позивачем звіт про оцінку майна не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 60 ЦПК України при визначенні вартості спірної квартири.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно дійшов висновку про те, що різниця оціночної вартості квартири та ціни договору не перевищує 20 відсотків, оскільки як вбачається із висновку експерта № 2-15/06 Українського центру судових експертиз від 15 червня 2015 року, ринкова вартість квартири № 9, загальною площею 109,1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31 липня 2014 року, визначена в рамках порівняльного підходу мала бути 2 034374 грн., що не є нижчою на 20% від вартості майна.

Колегія суддів не приймає до уваги наданий позивачем звіт, виконананий ЗАТ «Консалтингюрсервіс», відповідно до якого ринкова вартість спірного майна становить 2 850 100 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо державної реєстрації зазначеної експертної установи.

Крім того, зазначена інформація також відсутня в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Також, як вбачається з матеріалів справи, для встановлення ринкової вартості спірної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проте експертиза не була проведена у зв'язку із тим, що Банком не здійснено оплату.

За клопотанням апелянта по справі в апеляційній інстанції також була призначена судова будівельно-технічна експертиза, для встановлення ринкової вартості спірної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу, проте експертиза також не була проведена у зв'язку із тим, що Банком не здійснено оплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки позивач не сплативши вартість проведення експертизи ухилився від проведення такої експертизи, а експертиза була призначена саме для з`ясування питання про вартість спірної квартири на момент укладання договору купівлі-продажу, колегія суддів приходить до висновку, що за правилами ч. 1 ст. 146 ЦПК України факт, що правочин вчинено за ціною, яка не є нижчою на 20% від вартості майна, слід визнати встановленим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки банком здійснено відчуження квартири за ціною не нижче 20% від її вартості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді