Справа №345/4302/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2016 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування, суд

встановив:

що ПАТ «Страхова компанія «Перша» звернулася до суду із позовом про компенсацію страхового відшкодування, обгрунтовуючи його тим, що між нею та відповідачем 28.08.2013р. було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АС/2186339. 26 травня 2014р. в м. Калуші на перехресті вул. Чорновола та ОСОБА_2 сталася ДТП за участю автомобіля відповідача та під його керуванням марки «Ford Explorer», н.з. 77745 ІВ та автомобіля марки «Mersedes-Benz», н.з. АТ 0722 АМ під керуванням ОСОБА_3 Дане ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України передбачених ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.06.2014р. Внаслідок цієї ДТП відповідачем було завдано майнову шкоду автомобілю марки «Mersedes-Benz», н.з. АТ 0722 АМ під керуванням ОСОБА_3 Належними доказами розрахунку вартості витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу є Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 138 від 27.06.2014р. та акт огляду транспортного засобу із фото додатками. На підставі заяви від 21.07.2014р., відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту ЦВ-09-7984 від 01.09.2014р. потерпілому ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 31202,36 грн. Посилаючись на вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), позивач вважає, що відповідач згідно ст. 33 Закону повинен був не пізніше трьох робочих з дня настання ДТП, письмово надати страховику повідомлення про страхову пригоду встановленого зразка МТСБУ, а також відомості про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, чого зроблено відповідачем не було. Позивач вважає, що відповідно до ст. 38 зазначеного Закону та ст. 1191 ЦК України, у нього виникло право регресної вимоги про отримання від відповідача 100% компенсації страхового відшкодування. Позивач 10.07.2015р. звертався до ОСОБА_1 з регресною вимогою із пропозицією добровільно сплатити вказані кошти, однак станом на час подачі позовної заяви, заборгованість не погашена. Тому ПАТ «Страхова компанія «Перша» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування у розмірі 31202,36 грн., виплаченого за пошкоджений автомобіль марки «Mersedes-Benz», н.з. АТ 0722 АМ внаслідок ДТП, яка мала місце 26.05.2014р.

У судовому засіданні, в режимі відеоконференцзвязку, представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та зазначила, що відповідач ОСОБА_1 не вчинив обовязкових дій передбачених ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо надання письмового повідомлення страховику про страховий випадок не пізніше трьох днів від його настання. Тому позивач вважає, що ОСОБА_1 порушив вимоги зазначеної статті і тому в силу ст. 38 Закону повинен здійснити 100% компенсацію виплаченого ним страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_3 у розмірі 31202,36 грн. Просила позов задоволити у повному обсязі.

18.02.2016р. від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про підтримання позовних вимог у повному обсязі та прохання надалі розгляд справи провести у їхній відсутності (а.с. 40).

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив позовні вимоги страхової компанії та зазначив, що одразу після настання ДТП, внаслідок отриманих травм він потрапив до медичного закладу на лікування, про що свідчить виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 5475 від 30.05.2014р. та листок непрацездатності, тому про ДТП страховика він повідомив по телефону, а при оформленні страховим комісаром ДТП перебував його син. Опісля ДТП та перебування на стаціонарному лікуванні, він тривалий час знаходився на реабілітаційному лікуванні. Вважає, що у позивача не має підстав для регресної вимоги до нього про компенсацію виплаченого нею даного страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_3, оскільки він по телефону повідомив представника страхової компанії і страховий комісар ОСОБА_6 був присутній на місці ДТП та при складані і оформленні даного страхового випадку і у нього не було до нього претензій чи вимог про виконання ним будь-яких обовязків. Також вважає, що страхова компанія підставно виплатила потерпілому ОСОБА_3 страхове відшкодування у межах суми страхового полісу у розмірі 31202,36 грн., тим самим визнала страховий випадок та не мала будь-яких претензій до нього. Просить у позовних вимогах страхової компанії відмовити повністю за їх безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечила проти позову та в обґрунтування своїх підстав зазначила, що позивач безпідставно вимагає компенсацію страхового відшкодування, оскільки у відповідача ОСОБА_1 були поважні причини не повідомлення у письмовому вигляді страхової компанії про ДТП, що мало місце 26.05.2014р. так як він одразу з місця ДТП був госпіталізований на стаціонарне лікування, а опісля проходив тривалий час реабілітаційне лікування від наслідків ДТП. Вважає, що відповідач ОСОБА_1, хоча і не у письмовому вигляді, а по телефону одразу повідомив страхову компанію про ДТП і одразу внаслідок отриманих травм з місця ДТП був госпіталізований до медичного закладу на стаціонарне лікування, після проходження якого перебував на реабілітації.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8, який являється сином відповідача, засвідчив, що 26.05.2014р. він знаходився на роботі, близько 09:00 год. зранку йому на мобільний телефон подзвонив батько і повідомив, що на перехресті вул. Чорновола та ОСОБА_2 за його участю сталася ДТП, щоб він відпросився з роботи та приїхав на місце події, оскільки внаслідок отриманих від ДТП травм його госпіталізують. Прибувши на місце події ДТП, він побачив, що працівники поліції складають протокол про адміністративне правопорушення. Після оформлення протоколу працівники поліції дані автомобілі транспортували на стоянку, на територію адміністративної будівлі поліції по вул. Тихого, 10 в м. Калуші. Опісля вилучення працівниками поліції транспортних засобі на місце події вчинення ДТП прибув, як потім дізнався ОСОБА_6, страховий комісар страхової компанії ПАТ «Страхова компанія «Перша» в якій був застрахований автомобіль мого батька. Подалі він зі страховим комісаром ОСОБА_6, впродовж наступних двох днів перебував та займався оформленням даної ДТП.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який являється страховим комісаром ПАТ «Страхова компанія «Перша», засвідчив, що йому у телефонному режимі на гарячу лінію компанії було повідомлено про подію даної ДТП і він одразу ж поїхав на місце події ДТП. Прибувши, він уже не застав на місці події ДТП транспортні засоби та подалі із сином відповідача ОСОБА_8 поїхали в поліцію оформлювати за наслідками страхового випадку, документи. В подальшому він із сином відповідача упродовж двох днів займався оформленням страхового випадку.

Вислухавши доводи позивача, заперечення відповідач та його представника, показання свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль марки «Ford Explorer», н.з. 77745 ІВ, у формі страхового полісу АС/2186339 (а.с. 24-25). Згідно копії постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.06.2014р. відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (а.с. 9).

Відповідно до ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Позивач обґрунтовуючи позов посилається на порушення відповідачем умов визначених статтею 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказуючи на те, що останній протягом трьох днів від часу настання ДТП 26.05.2014р. не повідомив позивача про страховий випадок у письмовому формі встановленого зразка МТСБУ, а також не надав відомості про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодженого майна, свій контактний телефон та адресу.

Судом встановлено, що на підставі страхового акту ЦВ-09-7984 від 01.09.2014р. потерпілому ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 31202,36 грн. (а.с. 6) в розрахунок якої лягли Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 138 від 27.06.2014р. (а.с. 10-17) та протоколу огляду транспортного засобу із фото додатками від 06.06.2014р. (а.с. 18-23). Згідно копії повідомлення про настання страхового випадку від 21.07.2014р. слідує. що відповідач ОСОБА_1 26.05.2014р. о 08:50 год. відразу після настання ДТП повідомив по телефону страхову компанію про настання страхового випадку (а.с. 32). Також встановлено, що згідно копій виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 5475 від 30.05.2014р. (а.с. 76) та листка непрацездатності (а.с. 77) ОСОБА_1 в період часу після настання ДТП перебував на стаціонарному лікуванні, а згідно довідки від 17.03.2016р. відповідач знаходився із 02.06.2014р. по 18.07.2014р. на реабілітації в оздоровчому комплексі «Карпати» (а.с 91).

Відповідно до положень, викладених у Постанові ВСУ від 16.09.2015р., факт несповіщення страховика, страхувальником про настання страхового випадку, який міг би бути, чи є підставою для виплати потерпілій стороні страхового відшкодування не несе за собою виникнення у страховика права на регресний позов. У своїй правовій позиції ВСУ зазначив, що якщо водій не зміг виконати обовязок передбачений ст. 38 Закону, то він має підтвердити це документально і сам по собі факт ненадання відповідачем письмового повідомлення страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу регрес них зобовязань, оскільки вони входять до групи позадоговірних відносин.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ст. ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, вважаючи, що у страхової компанії виникло право регресу до винної особи.

У своїй Постанові від 12.09.2011р. ВСУ зазначив, що у відносинах у сфері обов'язкового страхування проведення страхових виплат є обовязком страховика і проведення таких виплат не є заподіянням страховій компанії шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, і тому до таких правовідносин положення ст. 1191 ЦК України застосуванню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Преамбула Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначає, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Отже, обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є деліктним. ВСУ прийшов до висновку про те, що норми глави 67 ЦК України у відносинах обовязкового страхування не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи спірні правовідносини та вимоги законодавства, які їх регулюють, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з підстав того, що відповідач з поважних причин не надав страховій компанії письмове повідомлення про вчинення ДТП, і підтвердив це документально, сам факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, відповідач, як винний, був притягнутий до адміністративної відповідальності, що визнав позивач, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілому.

На підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України, Постанови ВСУ від 16.09.2015р., Постанови ВСУ від 12.09.2011р. та керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Головуючий: