АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/4063/15-ц Головуючий в 1 інстанції - Мясоєдова О.М.
Провадження №22ц/774/1555/К/16 Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря: Маслової К.В.,

за участі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позикив обґрунтування якого зазначив, що 26 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики (надалі - Договір), за яким він надав у позику відповідачці грошову суму в розмірі 490 000,00 гривень, яку остання зобов'язалась повернути в строк до 26 квітня 2014 року.

Зі змісту п. б) ч.2 Договору вбачається, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики (з урахуванням індексу інфляції) має бути здійснено не пізніше 26 квітня 2014 року. При цьому, порядок повернення грошей буде здійснюватися за вибором позичальника, однією сумою або частинами, які будуть передані Позикодавцеві не пізніше 26.04.2014 року, з урахуванням індексу інфляції.

25 квітня 2014 року між ним та відповідачкою було укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошей від 26.10.2013 року (надалі - Договір про внесення змін), з огляду на зміст якого вбачається, що у зв'язку зі збільшенням суми основного зобов'язання та продовженням строку повернення позики згідно Договору, Сторони домовились продовжити термін дії Договору і викласти п.1 зазначеного Договору в наступній редакції:

"1.Позичальник отримала від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 690 000,00 гривень, з кінцевим терміном виплати боргу до 26.07.2014 року.

Передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Факт підписання договору Позичальником свідчить про отримання нею усієї вказаної в цьому договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання.

Зазначену в цьому договорі грошову суму відповідачка зобов'язувалась повернути готівкою в строк до 26 липня 2014 року ".

Всі інші умови Договору залишені без змін.

Відповідачка, у встановлений строк - 26.07.2014 року, не повернула йому борг, що є порушенням грошового зобов'язання з її боку, внаслідок чого ОСОБА_1 зобов'язана сплатити на його користь інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми.

У зв'язку з наведеним, уточнивши позовні вимоги 23.05.2016 року, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у сумі 1 193 286,57 грн., в т.ч.: суму основного боргу за договором позики - 690 000,00 грн.; втрати від інфляції у розмірі - 468 068.22 грн.; 3% річних від прострочено ї суми у розмірі - 35 218, 35 грн. та судовий збір в розмірі 6112,68 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 193 286,57 гривень, з яких:

- сума основного боргу за договором позики - в розмірі 690 000,00 гривень;

- втрати від інфляції у розмірі - в розмірі 468 068,22 гривень ;

- 3% річних від простроченої суми у розмірі - 35 218, 35 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6 112 гривень 68 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом безпідставно встановлено, що збільшені позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Так судом не враховано, що позивачем невірно проведено розрахунок індексу інфляції, а через те, що сума інфляційних витрат та 3% річних є дуже великою та непомірною для відповідача, яка опинилась в скрутному матеріальному становищі, вона має бути зменшена судом виходячи із завдань цивільного законодавства, яким є справедливість.

Крім того судом не враховано, що у серпні 2014 року відповідач віддала позивачу 2000 доларів США, а у січні 2015 року - 2000 грн., крім того не враховано, що відповідач віддала позивачу ювелірні прикраси на загальну суму 139663 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і обґрунтовано, відповідно до норм матеріального та процесуального закону, задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ст. ст.1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та підтверджується договором позики від 26.10.2013 року та договором про внесення змін до договору позики грошей від 25.04.2014 року, згідно яких спочатку ОСОБА_1 отримала позику ОСОБА_3 у розмірі 490000,00 грн., з кінцевим терміном виплати боргу до 26.04.2014 року, а потім отримала гроші в сумі 690 000,00 гривень, з кінцевим терміном виплати боргу до 26.07.2014 року, тобто було продовжено термін дії Договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно проведено розрахунок індексу інфляції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розрахунок індексу інфляції вірно проведено позивачем відповідно до формули iv=(s*i) / 100%, де s - сума заборгованості, i - індекс інфляції та розрахунок щомісячний.

При розрахунку індексу інфляції позивачем враховано рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ згідно листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума інфляційних витрат та 3% річних є дуже великою та непомірною для відповідача, яка опинилась в скрутному матеріальному становищі, вона має бути зменшена судом виходячи із завдань цивільного законодавства, яким є справедливість не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що у серпні 2014 року відповідач віддала позивачу 2000 доларів США, а у січні 2015 року - 2000 грн., крім того не враховано, що відповідач віддала позивачу ювелірні прикраси на загальну суму 139663 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи спростовуються наданими договорами, в яких чітко зазначено умови та порядок повернення позики, а надання суми боргу золотими виробами відповідачки не підтверджуються жодним доказом, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 10,69 ЦПК України, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що нею дійсно було передано позивачу грошові кошти та ювелірні прикраси.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а тому, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та про залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: