Справа № 710/529/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань Палієв В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

та предстаника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Черкаської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

В березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить позбавити її колишнього чоловіка ОСОБА_5 батьківських прав щодо їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_6. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що як під час шлюбу так і після його розірвання відповідач приділяв не достатньо уваги вихованню їх спільної доньки. Після того як вони з відповідачем розірвали шлюб, він певний час іноді зустрічався з донькою, а з кінця 2013 року взагалі перестав це робити. Протягом тривалого часу жодного з обов'язків покладених законом на батьків, ОСОБА_5 відносно своєї доньки не виконує. Він не проявляє батьківської турботи, не приймає участі у вихованні доньки, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, не цікавиться її успішністю у школі, не відвідує батьківських зборів, не поздоровляє з днем народження та іншими святами, не надає грошової допомоги на утримання дитини. Незважаючи на те, що донька має проблеми зі здоров'ям, та потребує лікування, відповідач, не надав будь-якої фінансової допомоги на таке лікування. Такі дії відповідача спричинили повне несприйняття його дитиною як батька, тому позивач вимушена звертатись до суду з відповідним позовом.

Позивач та її представник в судовому засідання позов підтримали та просили його задовольнити з наведених підстав. Зауважили, що з моменту прийняття судом рішення про стягнення з відповідача аліментів у 2010 році та відкриття виконавчого провадження, відповідач жодного разу не сплачував аліментів, в результаті чого утворилась значна заборгованість, яку він сплатив лише після звернення позивача до правоохоронних органів для притягнення його до кримінальної відповідальності. Вважають, що внаслідок дій відповідача, створились умови, які шкодять інтересам малолітньої ОСОБА_6, яка не сприймає його як батька, а тому просять позбавити відповідача батьківських прав щодо неї.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав. Після задоволення відводів суддям у провадженні яких знаходилась справи, при розгляд справи по суті у даному складі суду, заявив, що відмовився від отримання юридичної допомоги, яка надавалась йому раніше представниками, клопотань про виклик свідків не заявляв. Пояснив, що після розлучення донька залишилась проживати з колишньою дружиною, а та, в свою чергу не дає йому можливості спілкуватись та бачитись з донькою. Аліменти він не сплачував, тому що чекав остаточного рішення суду, щодо визначення суми, яка підлягає стягненню. Зауважив, що позивач змінила номери мобільних телефонів, як свій так і доньки, а тому він не міг до них додзвонитись. Він ніяким чином не ухиляється від виховання дитини та її утримання, надає матеріальну допомогу чи подарунки як має змогу. У 2013 році він подарував доньці мобільний телефон і планшет, також він їздив з нею на відпочинок в Карпати. Не заперечував того факту, що за період з 2013 року не мав зустрічей з донькою, та жодного разу не приходив до неї в школу, але вважає, що саме позивач перешкоджає їх з донькою спілкуванню та налаштовує її проти нього. Також вважає, що висновок органу опіки та піклування необ'єктивний, оскільки комісія не врахувала його дуку при прийнятті рішення, він не знав коли відбудеться відповідне засідання, тому не прийшов на нього, а телефон, на який було направлено повідомлення про час проведення засідання, належить не йому а його дружині, з якою він на той час жив, і вона йому нічого про таке повідомлення не казала. Просив суд не позбавляти його батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Черкаської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що вона готувала висновок щодо можливості позбавлення відповідача батьківських прав. Під час спілкування з дитиною вона побачила, що соціальний зв'язок між нею та батьком втрачено, дитина не сприймає його як свого батька, та ідентифікує себе як доньку іншого чоловіка, який проживає з її матір'ю, та піклується про дитину. Відповідачу повідомлялось про час розгляду питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав шляхом надіслання СМС повідомлення, проте він не з'явився у вказаний час. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, виключно в інтересах дитини, було прийнято рішення, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_6. Про прийняте рішення відповідачу відомо щонайменше з моменту звернення позивача до суду із даним позовом, проте за цей час він його не оскаржив, хоча має таке право. Крім того відповідач за весь час розгляду справи ні разу не звернувся до органу служби у справах дітей для того щоб встановити йому офіційний час побачення з дитиною. Тому вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Допитана судом в якості свідка за участю представника органу опіки та за відсутності в залі судових засідань обох батьків, малолітня ОСОБА_6 дала показання, що відповідача ОСОБА_5 за останні три роки бачила двічі, та лише після того, як мама звернулась до суду. Мама ніколи не перешкоджала їх зустрічам, але в якийсь момент ОСОБА_5 просто перестав з'являтись у її житті. Він не телефонував їй, не вітав зі святами, ніколи не приходив та не допомагав мамі у придбанні для неї речей. За все своє життя вона не знала від нього доброго ставлення та батьківської турботи як зараз знає від свого вітчима ОСОБА_7, якого вона і вважає своїм справжнім татом. Зауважила, що їй було неприємно почути від ОСОБА_5, що мама нею погано займається і вона погано вчиться, тому надала суду для огляду багаточисленні грамоти які отримала за гарне навчання в школі з першого по четвертий клас. Наголосила на тому, що саме вона ініціювала питання щодо позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо неї, бо він і так нічого не робить як її батько, вона ж вважає своїм прізвищем «ОСОБА_4».

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін по справі, а також пояснення малолітнього свідка, суд вважає , що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 лютого 2006 року (а.с.7) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 травня 2009 року сторони розірвали шлюб та 26 серпня 2010 року з причини, неналежного матеріального забезпечення відповідачем його малолітньої доньки ОСОБА_6 судом із нього стягнути аліменти на утримання дитини. Вказана обставина встановлена рішенням суду, що набрало законної сили (т.1 а.с. 15).

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_6 проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Така обставина визнана сторонами та крім того підтверджується довідкою (т.1 а.с.9), крім того вказаною довідкою підтверджується, що з 2014 року дитина проживає у повній сім'ї з вітчимом ОСОБА_7, з яким позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с. 8).

З моменту відкриття виконавчого провадження 1 травня 2011 року (т.1 а.с.104) відповідач аліменти жодного разу не сплачував, в результаті чого утворилась значна заборгованість (т.1 а.с.16-18, 121-122).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2015 року та ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2015 року встановлено, що ОСОБА_5 не сплачував аліменти через небажання виконувати такий свій обов'язок (т.1 а.с. 170-182).

Питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради (т. 1 а.с.128-131). Як вбачається з висновку, за результатами вказаного розгляду встановлено обставини, що вказують на доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_6 (т.1 а.с.5).

Згідно вимог ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови свідомого нехтування батьками своїми обов'язками.

Судом достовірно встановлено, та це об'єктивно підтверджується показаннями свідка, матеріалами справи, та не заперечується самим відповідачем, що відповідач являючись батьком ОСОБА_6, 2006 року народження, в період з 200другої половини 2013 року до теперішнього часу повністю перестав приймати участь у вихованні дитини. Так він, не бачиться із дочкою, ухиляючись тим самим від прийняття участі у її духовному та моральному розвиту; не спілкується з дитиною, в наслідок чого вона перестала самоусвідомлювати себе як його дочку; не цікавиться її успіхами у навчанні, та не вчиняє жодних дій по забезпеченню здобуття дочкою повної загальної освіти, що об'єктивно підтверджується тим фактом, що відповідач за вказаний період і аж до звернення позивача з відповідним позовом до суду, жодного разу не був в школі де навчається його донька; не турбується про здоров'я дитини, - так, про встановлення діагнозу захворювання дитини, та необхідності її лікування відповідач дізнався в суді, з наданих позивачем медичних документів; протягом тривалого часу умисно ухилявся від сплати визначених судом аліментів на утримання доньки, в результаті чого більше п'яти років всі потреби дитини забезпечувались однією лише матір'ю дитини. Дані факти підтверджуються поясненнями неповнолітньої ОСОБА_6 та не спростовані відповідачем, а тому беззаперечно вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_6.

Заперечення ОСОБА_5 про те, що він позбавлений можливості приймати участь у житті своєї доньки, через заборону позивачки, суд оцінює критично, оскільки вони суперечать фактичним обставинам, встановленим в судовому засіданні. Так, відповідач не навів жодних доказів того, що він намагався будь-яким чином приймати участь у вихованні доньки, доводи про заборони дружини є голослівними, та повністю спростовуються показами малолітньої ОСОБА_6, про те, що мати навпаки пропонувала їй зустрінутись з батьком, але через ігнорування її батьком, вона не мала такого бажання. ОСОБА_5 не звертався до органів опіки та піклування з будь-якими заявами, щодо заборони йому зустрічатись з дитиною, а тому такі пояснення ОСОБА_5 суд вважає такими, що не відповідають дійсності. Той факт, що ОСОБА_5, як він вказує сам, та як зазначила і малолітня ОСОБА_6, за вказаний період з 2013 року, тобто за два роки один раз намагався поговорити з донькою, не може слугувати підтвердженням того, що відповідач виконував свої батьківські обов'язки. Адже, відповідач, як батько мав змогу та був зобов'язаний зустрітися з донькою, та приймати участь у її вихованні, а не самоусуватись від виконання своїх батьківських обов'язків, що в свою чергу лише поглибило непорозуміння, що виникло між ним та його малолітньою донькою, яка категорично не сприймає його як батька.

Не відповідають встановленим обставинам справи і твердження відповідача, про те, що аліменти він не сплачував, тому що чекав остаточного рішення суду, щодо визначення суми, яка підлягає стягненню. Так, у 2015 році предметом судового розгляду був спір про стягнення з відповідача пені за час невиплати аліментів, який жодним чином не спливає на розмір аліментів, що підлягають виплаті згідно рішення суду постановленого ще у 2010 році. Разом з тим, доводи позивача про те, що відповідну заборгованість відповідач сплатив лише після звернення позивача до правоохоронних органі, тобто під страхом кримінальної відповідальності, об'єктивно підтверджуються копіями відповідних звернень ОСОБА_4 ( т.1 а.с. 242- 244) датованими 23 жовтня 2015 року, та тим, що повне погашення заборгованості по сплаті аліментів в сумі 35 317 грн. 47 коп. відповідач здійснив 12 листопада 2015 року (т.1 а.с. 193).

Заперечення відповідача щодо незаконності висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради, яким визнано за доцільне позбавити його батьківських прав, суд вважає таким, що не підтверджено жодним належним доказом. Так відповідач, у разі незгоди із вказаним висновком, мав право його оскаржити, проте таким правом не скористався, отже висновок на момент розгляду справи по суті є таким, що ніким не оспорений та не скасований, а тому враховується судом як належний та допустимий доказ позовних вимог.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у даному конкретному випадку, суд виявляє та оцінює позитивний результат у долі дитини, який має настати. Так дитина живе з матір'ю, в повній сім'ї, з чоловіком, якого зі слів дитини вона сприймає як свого батька, тому на думку суду, в разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, дитина не буде поставлена в невигідне для себе становище.

За таких обставин, на думку суду відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то судові витрати на сплату позивачем судового збору при зверненні до суду в розмірі 243 грн. 60 коп. повинні бути стягнуті на її користь з відповідача.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, батьківських прав щодо його малолітньої дитини доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження № 196 від 14 лютого 2006 року зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Повний текст рішення виготовлено 5 квітня 2016 року.

Головуючий Т.В. Васильківська