Справа № 541/1215/15-ц
Номер провадження 2/541/93/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 березня 2016 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- в с т а н о в и в:

В травні 2015 року позивач банк звернувся в суд з цим позовом до відповідача ОСОБА_1, посилаючись на порушення нею його прав, а також зобовязань за кредитним договором. На обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що відповідно до укладеного 21.05.2010 року договору відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України, випущено та надано платіжну картку на загальну суму 30000 гривень. Відповідно до умов кредитного договору кредитні кошти та власні кошти відповідач мала використовувати для розрахунків за товари чи послуги, а також за вянення інших операцій, передбачених цим договором. Оскільки станом на 14.04.2015 року відповідач належним чином не виконує свої зобовязання за цим договором, виникла прострочена заборгованість на загальну суму 3291,66 гривна.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 98 /, заявлений позов підтримав просив задовольнити його, підтримавши зміст поданої позовної заяви. В своїх поясненнях не заперечував, що того факту, що в укладеному в травні 2010 року кредитному договорі між банком та відповідачем йдеться про споживче кредитування відповідача.

Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про день, час, місце розгляду справи / а.с. 97, 102 /, в судове засідання не зявилася повторно, про поважність причин своєї неявки відповідно до положень ст. 77 ч. 1 ЦПК України суд не сповістила. В справі маються письмові заперечення проти позову відповідача, за змістом яких цей позов нею не визнається та на підставі положень частин 3, 4 ст. 267 ЦК України заявлено про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності з відмовою позивачу у задоволенні заявленого позову.

Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань.

Судом встановлено, що 21 травня 2010 року між банком позивачем та відповідачем по справі укладено кредитний договір № 001-16046-210510, за яким цей банк відкрив відповідачці картковий рахунок, випустив та надав їй платіжну картку з кредитною лінією на загальну суму 30000 гривень. Відповідач, як держатель картки, зобовязувалася щомісяця у визначені строки, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією/ а.с. 2 3 /.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За приписами п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Такі ж правові позиції закріплено і у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року та у листі цього ж суду № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за заявленим позовом, наданим стороною позивача / а.с. 8 /, останній платіж по сплаті кредитної заборгованості відповідачем здійснено 23.12.2011 року, а відтак сальдо простроченої заборгованості виникло 16.01.2012 року. Саме з цього дня позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права відповідачем ОСОБА_1, з огляду на що у відповідності до ст. 261 ч. 5 ЦК України позовна давність за вимогою позивача про стягнення заборгованості з відповідача сплинула 17.01.2015 року. Проте, з цим позовом позивач звернувся в суд 19 травня 2015 року, а сама позовна заява датована14.04.2015 року / а.с. 1 /. Таким чином, позивач звернувся в суд за вирішенням цього спору після спливу строків позовної давності, передбачених ст. ст. 257 258 ЦК України.

Надана стороною позивача копія кредитного договору від 21 травня 2010 року не містить умов, відповідно до яких сторони цього договору збільшили строк позовної давності у відносинах за цим договором / а.с. 2 3/. Письмові пояснення представника позивача, з посиланням на п. 1.2 кредитного договору, за якими Умов надання картки і Правила є невідємною частиною цього кредитного договору, є слушними / а.с. 103 104 /. Оскільки вони є невідємною частиною кредитного договору, то вони мають відповідати формі цього кредитного договору, тобто, бути підписані його сторонами. В процесі перебування справи в провадженні суду, в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, стороною позивача суду не надано належних і допустимих доказів того, що ці невідємні частини кредитного договору від 21 травня 2010 року підписані відповідачем ОСОБА_1, а отже вона обізнана з тим, що строк позовної давності становить саме 50 років.

Згідно зі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 60, 62, 64, 77, 88, 208, 209, 214 ЦПК України, ст. ст. 256, 258, 260, 261, 266, 267, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11 ч. 13 п. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктами 1.2, 1.6, 5.18 кредитного договору № 001-16046-210510 від 21 травня 2010 року, суд , в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3291,66 гривна від

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії сторонами.

Суддя: підпис

Оригіналу відповідає. Рішення законної сили не набрало.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду ОСОБА_3