Ухвала

іменем україни

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 21 січня 2012 року до 10 березня 2015 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2, у якому народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У нього склалось враження щодо наявності у відповідача певних проблем психічного характеру, зокрема, при її спілкуванні зі своїм старшим сином, і він, побоюючись за життя доньки, у листопаді 2014 року на деякий час забрав дитину до свого місця проживання та виїхав з нею з квартири спільного з дружиною проживання. До 06 січня 2015 року дитина проживала разом з ним по АДРЕСА_2

Після фактичного припинення подружжям шлюбних відносин відповідач стала перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною, зокрема, вона забрала дитину з дитячого дошкільного закладу, утримує її в квартирі, до якої він доступу не має.

У зв'язку з цим він був змушений звернутися до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку побачень з донькою.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 16 березня 2015 року № 111р йому було встановлено графік побачень з дитиною: понеділок, середа, п'ятниця - з 17 до 19 год. в присутності матері, при цьому місце зустрічей він повинний узгоджувати з відповідачем, однак остання порушує визначений графік побачень, не допускаючи у помешкання та не виходячи до нього з донькою з квартири.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, шляхом встановлення такого графіку спілкування з нею: щосереди з 17 до 20 год. та з 17 год. суботи до 08 год. понеділка, з правом забирати дитину до місця проживання батька: АДРЕСА_2, без присутності матері ОСОБА_2, дозволити проводити щорічно спільний відпочинок з донькою у літній період тривалістю до двох тижнів з правом виїзду за межі м. Запоріжжя без присутності матері.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення графіку спілкування з нею кожної середи з 17 до 20 год. та кожної неділі з 09 до 12 год. без присутності матері ОСОБА_2 з правом відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_1

У решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що з 21 січня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з січня 2015 року проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки,вони не змогли порозумітися щодо участі батька у вихованні доньки, з приводу чого ОСОБА_1 звертався до органу опіки та піклування.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради Комунарському району від 16 березня 2015 № 111р ОСОБА_1 визначено спосіб участі у вихованні доньки шляхом побачень з нею тричі на тиждень: в понеділок, середу та п'ятницю з 17 до 19 год. в присутності матері (місце зустрічей за домовленістю міжбатьками) або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками.

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 посилався на те, що свої зобов'язання, встановлені зазначеним розпорядженням, ОСОБА_2 порушує, оскільки перешкоджаєйому у спілкуванні з дитиною.

Визначаючи спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванням з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та здійснення її виховання шляхом встановлення графікуспілкування з нею кожної середи з 17 до 20 год. та кожної неділі з 09 до 12 год.без присутності матері ОСОБА_2 та з правом відвідуваннядитиною місця проживання ОСОБА_1, суд, враховуючи висновок органу опіки та піклування від 13 липня 2015 року та пояснення представника вказаного органу, виходив із того, що дитина досягла трирічного віку, відвідувала дитячий заклад, тому має досвід знаходження певний час без матері, батько для неї не є сторонньою або незнайомою людиною.

Негативних відомостей про особу ОСОБА_1 або його неадекватне ставлення до дитини, стан здоров'я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами не встановлено.

Доводи ОСОБА_2 про те, що спілкування доньки із батьком без присутності матері буде шкодити розвитку дитини, її здоров'ю та матиме інші негативні наслідки, оскільки внаслідок проживання до січня 2015 року з батьком без матері дитина отримала психоемоційну травму і шкоду для здоров'я, належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 57, 60 ЦПК України не доведені.

При визначенні способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою без присутності матері судом ураховано, що факт існування між батьками дитини неприязних стосунків може негативно вплинути на її інтереси під час спілкування із батьком.

Можливість побачень ОСОБА_1 з донькою без присутності матері дитини підтверджується і висновком органу опіки та піклування від 13 липня 2015 року № 01/01-41/0571,одержаним у результаті обстеження умов проживання дитини, кожного із батьків, у тому числі й позивача, та зазначених вище обставин справи.

Твердження ОСОБА_2 про відсутність умов для перебування дитини у будинку АДРЕСА_2, тобто за місцем проживання батька, були предметом додаткової перевірки в суді апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються даними акта обстеження умов проживання за названою адресою, складеного 23 жовтня 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

В.І.Мартинюк