Провадження № 2-о/369/20/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10.03.2016 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувсь до Києво-Святошинського районного суду Київської області із даною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що його мати ОСОБА_2 була уроджена полька, сповідувала римо-католицьку віру і проживала на території України, дотримуючись традиції своєї національності. Він також виховувався відповідно до польських традицій, святкує польські свята та вважає себе поляком. У даний час заявник звернувсь до РАЦСу Києво-Святошинського району Київської області з проханням внести зміни актовому записі про державну реєстрацію шлюбу, де вказати його національність «поляк». Чинним законодавством не передбачено встановлення факту реєстрації національності, тому не може звернутись до органів РАЦСу з відповідною заявою. Вважає своє право порушеним.

Тому заявник просив суд встановити факт, що національність ОСОБА_1, який народився 11 квітня 1956 року в м. Камянець-Подільському Хмельницької області поляк; зобовязати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області внести зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, вказавши в графі «національність» національність ОСОБА_1 «поляк».

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 свої вимоги підтримав. Суду пояснив, що його виховували в польських традиціях, все життя він почував себе поляком, але його національність вказана не вірно. В даний час він в таких же традиціях бажає виховувати своїх онуків. Жодних матеріальних вигод від встановлення даного факту не матиме, не потягне це й жодних юридичних наслідків. Встановлення даного факту є важливим для нього як його право обирати та відновлювати свою національність. Тому просив заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку про необхідність відмови у вимогах заяви виходячи з наступного.

При розгляді справи судом встановлено, що 24 квітня 1956 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Камянець-Подільському реєстраційної служби Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області складено актовий запис про народження 11 квітня 1956 року ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. Крім того, в даному свідоцтві вказано лише місце народження Україна, Хмельницька область, м. Камянець-Подільський. Національність батьків не вказана.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України № 2 від 03 липня 2015 року батьками заявника є ОСОБА_1 (українець) та ОСОБА_2 (полька).

З витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №0 від 15 січня 2014 року вбачається, що 19 червня 1955 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 (українець) та ОСОБА_2 (полька).

Згідно з положеннями ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 9 та ч.1 ст.22 ЗУ "Про реєстрацію актів цивільного стану" актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація, яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесення змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Разом з тим, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Cуду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

При розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено.

У разі, коли мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім'я, по батькові за бажанням матері, запис про громадянство і національність батька за громадянством і національністю матері. Такі дані можуть бути внесені до актового запису за заявою матері або повнолітньої дитини.

Питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

При вирішенні питання щодо неправильності запису про національність батьків слід враховувати, що згідно з Указом Президента України від 31 грудня 1991 року N 24/91 "Про порядок зміни громадянами України національності" у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного з батьків.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності", і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Верховний Суд України у своєму Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

Відповідно до п.п. 1.1. Розідлу 1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 року № 112/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

На підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Крім того, ст.. 258 ЦПК України передбачає що у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В матеріалах справи наявний лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ від 11 грудня 2015 року за № 392-03.01-04-27, де заявнику ОСОБА_1 повідомлено, що встановлення національної належності громадян не є компетенцією органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість внесення змін до актового запису про реєстрацію шлюбу в порядку окремого провадження, оскільки законом передбачено інший позасудовий порядок встановлення юридичного факту, яким внесення змін до актових записів цивільного стану провадиться відповідним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складанням Висновку, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 року № 112/5.

В даному випадку заявнику не було надано відповідного висновку про відмову у внесенні змін до актового запису про реєстрацію шлюбу. Крім того, заявником ні у заяві, ні в судовому засіданні не зазначено мету встановлення даного юридичного факту.

Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд не знаходить правових підстави визначених Розділом IV ЦПК України для задоволення заяви ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису про реєстрацію шлюбу про національність.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич