АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням неодноразового збільшення позовних вимог, просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором №281107/6 від 28.11.2007 року в розмірі 5 558 312,10 грн..

Справа № 759/16680/14 Апеляційне провадження № 22-ц-796/12396/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обгрунтування позову зазначав, що 28.11.2007 року між АБ «Синтез» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 000 доларів США із сплатою 16 % річних строком до 27.11.2008 року. У подальшому додатковими угодами вносились зміни до кредитного договору. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 28.11.2007 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Альянс технік» укладено договори іпотеки, згідно з якими в іпотеку передано двоповерховий адміністративний виробничий будинок АДРЕСА_1. 28.01.2009 року між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та АБ «Синтез», Федерацією хокею України, благодійною організацією «Благодійний фонд сприяння розвитку фізичної культури і спорту «Славутич» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» прийняло всі права вимоги за кредитним договором, що був укладений між АБ «Синтез» та ОСОБА_1 08.08.2011 року між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ним було укладено договори відступлення права вимоги, за якими він набув право вимоги за кредитним договором та двома договорами іпотеки. На підставі мирової угоди та акту прийому - передачі 27.12.2011 року за ним було зареєстровано право власності на предмет іпотеки вартістю 2 804 408 грн., проте залишок боргу 3 783 342 грн. не погашено. Відтак просив стягнути залишок боргу, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 558 312,10 грн.. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що договір про відступлення права вимоги, укладений між АТ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія», за участю Федерації Хокею України та БО «Благодійний фонд сприяння розвитку фізичної культури та спорту «Славутич» є договором факторингу, який укладено з метою забезпечення клієнтом (АТ «Синтез») виконання зобов'язання за договорами банківського рахунку перед фактором та Федерації Хокею України та БО «Благодійний фонд сприяння розвитку фізичної культури та спорту «Славутич» відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України. Оскільки у ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» відсутні повноваження на надання фінансових послуг, то даний договір є нікчемним і не породжує будь - яких прав.Крім того, судом невірно визначена сума заборгованості, оскільки не враховано сплачені ним 429 588 грн. на погашення заборгованості ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2015 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2008 року між АБ «Синтез» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 28.11.2007 року № 281107/6, за умовами якого банк надав останньому кредит в розмірі 1 000 000 доларів США на споживчі потреби, який в подальшому згідно з додатковою угодою від 28.01.2009 року № 3 до кредитного договору було збільшено до 1 013 500 доларів США, зі сплатою 16 % річних, яка в подальшому згідно з додатковими угодами від 27.11.2008 року № 1 та від 26.12.2008 року № 2 до кредитного договору була збільшена до 18 % річних, строком до 27.12.2008 року, який у подальшому було продовжено до 17.04.2009 року, згідно з додатковою угодою від 26.12.2008 року № 2 до кредитного договору.

Додатковою угодою № 4 до кредитного договору від 28.01.2009 року визначено, що сторони за взаємною згодою домовились перевести заборгованість позичальника за кредитним договором у розмірі 1 013 500 доларів США в заборгованість у гривні за курсом 6, 60 грн. за 1 долар США і сума заборгованості позичальника за кредитним договором починаючи з 28.01.2009 року складає 6 587 750 грн.

28.01.2008 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» було укладено договір відступлення права вимоги за зобов'язаннями, що випливають з умов кредитного договору.

28.09.2009 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» прийняла всі права за договорами іпотеки.

08.08.2011 року між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги за зобов'язаннями, що випливають з умов кредитного договору від 28.11.2007 року № 281107/6.

08.11.2011 року між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Розмір заборгованості на 08.11.2011 року визначено 6 587 750 грн.

У зв'язку із визнанням банкрутом TOB «Альянс технік», що є майновим поручителем відповідача та іпотекодавцем за зобов'язаннями, що випливають із вищевказаного кредитного договору, в рамках процедури відновлення платоспроможності ТОВ «Альянс технік» шляхом задоволення вимог кредиторів за рахунок обміну на активи цього підприємства відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» позивач частково задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки згідно з договором іпотеки від 28.11.2007 року за реєстровим номером 1294, шляхом прийняття його у власність за вартістю 2 804 408 грн., на підставі проведеної оцінки предмета іпотеки.

На підставі мирової угоди у справі, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 44/48-6, та акта приймання - передачі від 07.12.2011 року позивач зареєстрував 27.11.2011 року право власності на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 28.11.2007 року.

Залишок заборгованості склав 3 783 342 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконував належним чином умови укладеного з АБ «Синтез» кредитного договору та у зв`язку з відступленням права вимоги повинен сплатити залишок заборгованості новому кредитору, яким є позивач, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та інфляційні втрати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач вважає, що договір відступлення права вимоги, укладений між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» є фактично нікчемним, оскільки має ознаки договору факторингу.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами апеляційної скарги, оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Договір відступлення права вимоги від 28.01.2009 року, укладений між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» ні удаваним, ні недійсним, ні нікчемним не визнавався. Нікчемність такого договору законом не встановлена.

За положеннями ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається лише, якщо його недійсність встановлена законом.

Крім того, відповідач на виконання зазначеного договору частково сплачував кошти ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» в рахунок погашення заборгованість та одним із доводів апеляційної скарги є не включення цих сум у розрахунок боргу.

Договір відступлення права вимоги, укладений 08.08.2011 року між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_3 також не визнавався недійсним.

Відтак суд першої інстанції правильно виходив з того, що договори відступлення права вимоги є чинними та мають виконуватися.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір заборгованості суд виходив з того, що саме такий розмір заборгованості зазначено у договорі відступлення права вимоги.

Колегія не може погодитися з такими висновками виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

09.08.2011 року ОСОБА_1 був повідомлений про відступлення права вимоги новому кредитору ОСОБА_3 (а.с.34, 35 т.1).

З часу, коли АБ «Синтез» відступив права вимоги ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» і до відступлення права вимоги позивачу ОСОБА_1 сплатив на погашення заборгованості ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» 429 588 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 123, 124 т.1, а.с. 15 т. 2).

Відтак ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» не мала права включати вже сплачені суми до моменту передачі права вимоги новому кредитору у розмір заборгованості та позичальник не несе відповідальності перед новим кредитором за непогашення таких сум, оскільки вважається, що виконав зобов`язання в цій частині.

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням розміру заборгованості за кредитним договором з 3 873 342 грн. до 3 353 754 грн.

Відповідно підлягає зменшенню сума 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов` язання та інфляційні витрати, стягнуті відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За період з 09.08.2011 року по 28.08.2011 року 3 % річних рахуються від суми боргу 6 158 162 грн. ( 6 587 750 - 429 588) та складає 71 367,19 грн. ( 6158162 * 3%:365 * 141 день), а з 28.08.2011 року по 20.03.2015 року (в межах позову) 3 353 754 грн. (6 158 162 - 2 804 408) та складає 324 992,55 грн. (3 353 754 * 3%: 365 * 1179). Разом розмір 3 % річних складає 396 359,74 грн.

Інфляційні витрати за період з 28.12.2011 року по 20.03.2015 року складають 1 133 568,85 грн.

Доводи відповідача про те, що він взагалі не має заборгованості перед первинним кредитором АБ «Синтез» доказами не підтверджені. Отримання кредиту відповідач не оспорював, проте будь - яких документів (квитанцій, платіжних доручень тощо) на підтвердження погашення кредиту не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Відповідач був повідомлений про відступлення права вимоги від банку до ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія», але будь - яких заперечень щодо розміру заборгованості не висував. Навпаки частково погасив заборгованість новому кредиту. Будь - яких нових вимог від ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» до позивача не переходило.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в частині розміру стягненню підлягає зміні, а в решті рішення є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року змінити, виклавши резолютивну частину рішенню в наступній редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 353 754 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 133 568,85 грн., 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 396 359,74 грн., що разом складає 4 883 682,59 грн. та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді