АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2349/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визнання порядку користування житловим приміщенням, зміни договору найму житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

24.06.2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визнання порядку користування житловим приміщенням, зміни договору найму житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що спірним житловим приміщенням є двокімнатна квартира № 63, розташована в будинку № 1-А по вулиці Ахсарова у Дзержинському районі м. Харкова, наймачами якої є вона та її син, відповідач ОСОБА_3. З 1993 року в спірному житловому приміщенні відповідач постійно не мешкає, так як проживає в квартирі своєї дружини. Вона разом з чоловіком з 2007 року більше часу мешкала в садовому будинку, розташованому в садовому товаристві, так як спірне житло знаходиться на 16 поверсі житлового будинку, що за станом її здоровя, створювало значні труднощі в користуванні квартирою. В квартирі тимчасово мешкала родина сина відповідача. 12.01.2015 року помер її чоловік, у звязку з чим вона мала намір в подальшому мешкати за адресою своєї реєстрації. Однак відповідач перешкоджає її користуватись спірною квартирою, так як після проведеного ремонту та встановлення нових вхідних дверей, відмовляється надати її ключі від житлового приміщення. Крім, того відповідач відмовляється надати свою згоду на приватизацію спірної квартири, або зміну умов договору найму житлового приміщення, що унеможливлює визначити для її користування ізольовану житлову кімнату жилою площею 18 м2 з подальшим відкриттям на відокремлене житлове приміщення окремого особового рахунку.

ОСОБА_4 просить суд усунути перешкоди в користування житловим приміщенням шляхом її вселення в спірну квартиру, визначити порядок користування житловим приміщенням шляхом виділення в її користування кімнати жилою площею 18кв. м, змінити договір найму житлового приміщення, зобовязавши Харківську міську раду укласти з нею договір найму житлового приміщення щодо кімнати жилою площею 18 кв.м та відкрити на її імя окремий особовий рахунок.

Заперечуючи проти вказаних позовних вимог, 13.10.2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог послався на те, що в спірному житловому приміщенні він зареєстрований та постійно мешкає, утримуючи квартиру в належному стані, шляхом проведення за власні кошти капітального ремонту, сплачує кошти на утримання квартири, використовуючи її для власних потреб. Його мати ОСОБА_4 на протязі тривалого часу участі в утриманні спірного житла не приймає, спірним житлом не цікавиться. Незважаючи на наявність реєстрації, ОСОБА_4 в спірному житловому приміщенні, починаючи з квітня 2009 року, постійно не проживає, так як спочатку за життя чоловіка мешкала в садовому будинку, а після його смерті мешкає в квартирі своєї доньки. В квартирі відсутнє особисте майно матері, її спальне місце, тощо.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - задоволено частково. Вселена ОСОБА_4 у квартиру № 63, розташовану в будинку № 1-А по вулиці Ахсарова в м. Харкові. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Харківська міська рада про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 63, розташованої в будинку № 1-А по вулиці Ахсарова в м., Харкові - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відновлення порушеного права користування житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зміну договору найму житлового приміщення - відмовити в повному обсязі, та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, повністю, посилаючись на те, що рішення незаконне, необгрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом були неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильної та неповної оцінки доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_4 частково погоджується з рішенням суду та в апеляційній скарзі просить рішення за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про відновлення порушеного права користування житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зміну договору найму житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням, зміни договору найму житлового приміщення скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі. Визначити порядок користування квартирою № 63, будинку № 1 «А» по вул. Ахсарова в м. Харкові, виділивши в користування ОСОБА_4 житлову кімнату, площею 18,0 м2 залишивши в загальному користуванні: коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню га комори. Змінити договір найму житлового приміщення - квартири № 63, будинку № 1 «А» по вул. Ахсарова в м. Харкові. Зобовязати Харківську міську раду укласти з ОСОБА_4 договір найму житлового приміщення та відкрити на імя ОСОБА_4 окремий особовий рахунок на кімнату, площею 18,0 м2 в квартири № 63 будинку № 1 «А» по вул. Ахсарова в м. Харкові. В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення в частині є необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не повністю зясовані всі обставини справи, які мали істотне значення, не враховані доводи позивача за основним позовом, що призвело до порушення її прав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, що зявилися до суду, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку про необхідність апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити частково, з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України, 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Аналогічне правило передбачено статтею 9 ЖК України, де зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР та роз'яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12. 04. 1985 року з послідуючими змінами та доповненнями "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться згідно зі ст. 72 ЖК УРСР у судовому порядку.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до положень статті 71 ЖК України та роз'яснень, наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" із змінами та доповненнями право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. У разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить територіальній громаді м. Харкова та перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс». Квартира розташована на 16 поверсі 16-ти поверхового будинку, складається з двох ізольованих кімнат жилою площею 18,0 кв.м., 11,9 кв.м. та відповідних побутових приміщень: коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні, комори. Квартира була надана на склад сім?ї : позивачу ОСОБА_4, чоловіку позивача ОСОБА_6, який помер 12.01.2015 року, та сину позивача - відповідачу ОСОБА_3 В квартирі зареєстроване постійне місце проживання позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3, відповідно з 19.01.1983 року та з 03.03.1993 року. Особовий рахунок на квартиру відкритий на ім?я позивача ОСОБА_4 на підставі ордеру № 838 серії А від 05.08.1982 року.

У судовому засіданні встановлено, що сторонам по справі спірне жиле приміщення надане згідно з вимогами житлового законодавства, при цьому сторони були вселені в спірне жиле приміщення у визначеному законом порядку.

Крім того, сторони зареєстровані в спірному жилому приміщенні на правах членів однієї родини, так як позивач ОСОБА_4 є матір?ю відповідача ОСОБА_3, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні

Відповідно до виписних епікризів з історій хвороб наданих лікарняними закладами та висновку лікарсько консультативної КЗОЗ « Харківська міська поліклініка № 18 » за № 7892 від 05.11.2015 року, вбачається, що позивач ОСОБА_4 є особою похилого віку та страждає низкою тяжких, хронічних захворювань, у звязку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарняних закладах. За станом здоровя ОСОБА_4 потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, так як не має можливості себе само обслуговувати.

ОСОБА_4 в спірному житловому приміщенні постійно не мешкала з поважних причин, а саме: незадовільні житлово-побутові умови, так як квартира до проведення ремонту, фактично знаходилась в нежилому стані; неможливість користуватися жилим приміщення після проведення ремонту в квартирі внаслідок вселення та мешкання в ній онука, ОСОБА_5, разом з дружиною та двома малолітніми дітьми; необхідність тимчасового перебування разом з чоловіком в садовому товаристві в звязку з виконанням ними трудового обовязку по охороні товариства; похилий вік та наявність хронічних тяжких захворювань, які перешкоджали мешканню в незадовільних житлових умовах; проведення ОСОБА_3 на протязі півтора року капітального ремонту квартири, з заміною всіх побутових приладів та комунікацій; після смерті чоловіка будь внаслідок суперечок з відповідачем, з приводу користування та утримання спірного житла.

Вказані обставини були районним судом обґрунтовано визнані обєктивними перешкодами, які не давали можливості позивачу ОСОБА_4 в повній мірі користуватися наданим їй в користування жилим приміщенням, чим суттєво обмежувалися її житлові права, що на той час унеможливлювало постійне проживання останньої за місцем своєї реєстрації і у контексті ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР є підставою для продовження її відсутності з поважних причин понад шість місяців.

Докази, які б спростовували вказані факти відповідачем до суду не надані. Такими доказами не можна вважати наявні в матеріалах справи акти сусідів про відсутність позивача у спірній квартирі, оскільки вони не містять доказів про причини такої відсутності.

Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач іншого житла не має, вимушена тимчасово мешкати на теперішній час за іншою адресою, тому вказана спірна квартира є єдиним житлом яким вона на теперішній час забезпечена.

Крім того, як визнали сторони, позивач під час розгляду справи за допомогою правоохоронних органів у грудні 2015 року була вселена до спірної квартири, почала там проживати, але внаслідок конфлікту, який виник у звязку із зникненням речей відповідача, він змінив замок на вхідних дверях, внаслідок чого позивач позбавлена можливості користуватися спірною квартирою.

Зазначені обставини районний суд вірно розцінив, як збереження інтересу позивача до спірного житлового приміщення, до якого вона відноситься як до єдиного можливого свого постійного місця мешкання. Наведені з цього приводу висновки районного суду належним чином вмотивовані, підтверджуються наявними в маралах справи доказами і доводами скарги не спростовуються.

При таких обставинах та відповідно до вказаної норми ст. 71 ЖК Української РСР слід визнати, що районний суд законно і обґрунтовано вселив позивача у спірне жиле приміщення.

Відповідно до приписів ст.ст. 61, 63, 64 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Предметом договору найма жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з одної чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Члени сім?ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов?язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

. Стаття 104 ЖК Української РСР передбачає, що член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2, зі змінами та доповненнями, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам були надані наступні роз?яснення з приводу застосування норм цього Кодексу. В силу ст.104 ЖК Української РСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого

приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відмовляючи у задоволенні позову про визначення порядку користування житловим приміщенням, районний суд послався на те, що ідеальна доля кожного із сторін у спірній квартирі складає 14,95 кв.м житлової площі і у разі надання у користування позивачу ОСОБА_4 кімнати жилою площею 18 кв.м відхилення від рівності частки на її користь складає 3,05 кв.м., що суттєво і штучно ущемляє житлові умови та права наймача ОСОБА_3

Однак при цьому районний суд не взяв до уваги, що положення ст. 63 ЖК Української РСР у даному випадку обумовлюють можливість визначення порядку користування спірною квартирою вимогами щодо самостійного предмету договору найму, яким може бути лише ізольоване жиле приміщення, за розміром не менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48).

Частина перша ст. 48 ЖК Української РСР передбачає, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 кв. на одну особу.

Згідно до п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою ОСОБА_7 Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року ; 470, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, якими визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних міських ОСОБА_7 народних депутатів разом з радами профспілок. Відповідно до п. 53 вказаних Правил, жиле приміщення надається громадянам у межах 13.65 кв.м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян по Харківській області згідно до постанови Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради професійних спілок від 11.01.1985 року № 5 «Про введення у дію Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених ОСОБА_7 Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984р. № 470» складає 8,3 кв.м. на одну особу. А відповідно до п. 3 вказаної ОСОБА_7 для прийняття на квартирний облік на одну особу, що мешкає у квартирі повинно припадати менше 5.5 кв.м житлової площі.

Виходячи з наведеного, оскільки визначена у ст. 48 ЖК Української РСР правило надання житлової площі передбачає її розмір в межах від визначної вказаними підзаконними нормативними актами до граничної норми, тобто від 8,3кв.м. до 13,65 кв.м. житлової площі на особу, то у даному випадку у суду не було перешкод для визначення порядку користування спірною квартирою, в якій є дві ізольовані кімнати розміром 18 та 11,9 кв.м.

При вирішення цього питання районному суду слід було взяти до уваги той порядок користування спірною квартирою, який склався між сторонами при вселенні позивача ОСОБА_4 у грудні 2015 року, згідно до якого вона мешкала у ізольованій кімнаті площею 11,9 кв.м. Як пояснив відповідач, він вже тривалий час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з жінкою. З урахуванням цих обставин, та порядку користування спірною квартирою, який фактично склався між сторонами, слід визнати доцільним надати у користування позивачу ОСОБА_4 меншу ізольовану кімнату, площею 11.9 кв.м, а відповідачу 18 кв.м., кожна з яких має вихід на свій балкон, а менша кімната розташована ближче до кімнат загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню та комори, що є більш зручним для позивача - особи похилого віку. Той факт, що позивач за станом здоровя та похилого віку потребує сторонньої допомоги, визначенню такого порядку не заважає, оскільки відповідач готовий надавати таку допомогу своїй матері.

Що стосується укладення окремого договору найму, то з огляду на те, що наймодавець не був залучений до розгляду у справі в якості відповідача, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити це питання. Крім того, у справі відсутні докази про те, що після визначення порядку користування житловим приміщенням, між сторонами існує спір стосовно укладення договору найму.

Таким чином, оскільки висновки суду про неможливість визначення порядку користування житловими приміщеннями не відповідають матеріалам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, то з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав апеляційний суд в цій частині змінює рішення районного суду, ухваливши з цього приводу нове рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року змінити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № 63 в будинку № 1-А по вул.. Ахсарова в м. Харкові; виділити у користування ОСОБА_4 кімнату площею 11,9 кв.м, а ОСОБА_3 житлову кімнату площею 18 кв.м, залишивши у загальному користуванні інші нежитлові приміщення: коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню та комори.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Решту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: