Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/870/15 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/778/2962/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, який протягом розгляду справи уточнив.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що йому та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належав будинок АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 27 вересня 1995 року, посвідченого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області за реєстровим номером 2316.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки вказаного житлового будинку, яка була успадкована ним та ОСОБА_4 по 1/4 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі, за № 4-63 і на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за № 4-66.

Після оформлення права на спадщину йому належить на праві власності 5/8 частки вказаного будинку, частка ОСОБА_6 становить 3/8. Він пропонував відповідачу виплатити вартість частки в спірному будинку, виходячи з того, що даний житловий будинок не може бути поділений.

Згідно висновку експерта №2166 від 10 лютого 2015 року розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 5/8, 3/8 з технічної точки зору - не можливий.

Вважає, що оскільки розділити спірний житловий будинок не видається за можливе, відповідач не проживає в спірному житловому будинку, не утримує його, припинення за рішенням суду права власності відповідача на частку у вказаному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї.

На підставі зазначеного остаточно просив припинити право спільної власності ОСОБА_4 на 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 присудити на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну йому 3/8 частки житлового будинку № 31, який знаходиться у м. Вільнянську по вул. Куйбишева, у розмірі 58991 грн. 62 коп. з депозитного рахунку Вільнянського районного суду Запорізької області, на який було внесено ним грошову суму коштів, що становить ринкову вартість частки ОСОБА_4, визнати за ним право власності на 3/8 частки житлового будинку № 31, який знаходиться у м. Вільнянську по вул. Куйбишева.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Повернуто ОСОБА_3 кошти, внесені на депозитний рахунок в сумі 39723,47 грн., 15000 грн. та 4268,15 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі договору міни від 27.09.1995 року, посвідченого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 17.10.1995 року, житловий будинок АДРЕСА_1, належав на праві спільної часткової власності двом співвласникам: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (т.1, а.с. 6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1

Після оформлення права на спадщину, частка власності позивача ОСОБА_3 у спірному будинку становить 5/8 частини, частка власності відповідача ОСОБА_4 - 3/8 частини будинку (т.1, а.с. 14).

Згідно висновку будівельно - технічної експертизи від 10.02.2016 року №2166, розподіл будинку АДРЕСА_1, в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 5/8 та 3/8 частки неможливо (т.1, а.с. 178-184).

Судом також встановлено, що на підставі звіту про оцінку ринкової вартості житлового будинку, проведеного 08.05.2015 року Приватним підприємцем ОСОБА_7 позивач вніс на депозитний рахунок Вільнянського районного суду Запорізької області 58 991,62 грн. - вартість 3/8 частки у спірному будинку (т.1, а.с. 57-89).

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що відповідач не має іншого житла, тимчасово мешкає на території підстанції 35/10 кв «Солоне» в приміщенні лінійного посту, лінійний пост немає статусу житла і знаходиться у власності ВАТ «Запоріжжяобленерго» (т.1, а.с. 100).

Суд першої інстанції надав оцінку доводам позивача в частині того, що спільне проживання між сторонами є неможливим, зазначивши, що на підтвердження цих обставин позивач не надав доказів.

Суд правильно застосував положення ч.1 ст. 365 ЦК України, за якою право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Тож припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року №6-81цс11, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Саме ці положення закону та судової практики були застосовані судом першої інстанції, який з їх урахуванням зробив правильний висновок, що відповідач іншого постійного житла не має; як він сам пояснив при апеляційному розгляді, він вимушено винаймає житло у гуртожитку та сплачує за нього кошти, тоді як йому створюються перешкоди у проживанні на власній частині квартири, тому припинення його права на частку завдасть йому істотної шкоди та позбавить права на житло.

Суд також правомірно послався на ч.ч. 4, 5 ст.41 Конституції України, за якими ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.321 ЦК України.

Доказів того, що відповідач може придбати за кошти, які будуть отримані ним в рахунок компенсації за належну йому частку в спірному будинку, позивачем не надано, що є його обов'язком відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України.

Довід апеляційної скарги про те, що будинок є неподільним, а між ним та відповідачем склалися неприязні стосунки, не заслуговує на увагу, оскільки неприязні стосунки не є підставою для припинення права власності відповідача з огляду на відсутність у нього іншого житла. До того ж, суд правильно зазначив у рішенні, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спільне володіння та користування спірним будинком є неможливим.

Довід апеляційної скарги про те, що у відповідача є інше житло у м. Запоріжжі, спростовується матеріалами справи, в яких міститься Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.110-111).

Решта доводів апеляційної скарги є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції, і не знайшли підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: