УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3 про приведення об'єкту у первісний стан за касаційною скаргою Одеської міської ради на рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про приведення за власний рахунок об'єкта самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, у первісний стан згідно технічної документації від 22 листопада 2012 року, звільнивши земельну ділянку, належну до прибудинкової території.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_3 здійснив самочинне будівництво прибудови до квартири - коридору площею 5,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Указуючи на те, що будівля розташована на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, та у користування чи у власність відповідачу не надавалась, дозвіл інспекції ДАБК в Одеській області на виконання будівельних робіт відсутній, позивач просив суд зобов'язати відповідача власними силами та за власний рахунок привести у первісний стан об'єкт самочинного будівництва згідно технічної документації від 22 листопада 2012 року, звільнивши земельну ділянку належну до прибудинкової території та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2015 року позов Одеської міської ради задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок привести у первісний стан об'єкт самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно технічної документації від 22 листопада 2012 року, звільнивши земельну ділянку, належну до прибудинкової території. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідач здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, власником якого є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу на виконання робіт, тому зазначене будівництво вважається самочинним відповідно до ст. 376 ЦК України та відповідач повинен привести об'єкт у первісний стан.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що відповідач є спадкоємцем свого батька, який здійснив самочинне будівництво, про знесення якого заявлено позов, відповідно до ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України та роз'яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до нього переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат про його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану, про що вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України не пред'явлено.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до довідки КП «ЖКС «Пересипський» про склад сім'ї та прописку від 14 червня 2013 року у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Постановою адміністративної комісії Ленінської районної адміністрації від 5 травня 1999 року, ОСОБА_5 (батько відповідача) притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 150 КпАП України за те, що він самовільно побудував прибудову до будинку АДРЕСА_1 та гараж (а.с. 36).

Розпорядженням виконкому Ленінської райдержадміністрації Одеської міської ради від 4 жовтня 1999 року у тимчасове користування залишено ОСОБА_5, який проживає у квартирі АДРЕСА_1, прибудову до житлового будинку розміром 3,0х5,0 та кам'яний гараж розміром 4,0х5,0 м до реконструкції району (а.с. 35).

Установивши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що самовільне будівництво, про знесення якого заявлено вимоги, здійснено ОСОБА_6 - померли батьком відповідача у зв'язку із чим відмовив Одеській міській раді у задоволенні її вимог про знесення самочинного об'єкту відповідачем - спадкоємцем забудовника.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює будівництво), провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Вирішуючи спори про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, де позов заявлений суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (ч. 7 ст. 376 ЦК України), суду слід перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року № 6-137цс14 та від 24 червня 2015 року № 6-381цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Адже у ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Таким чином, апеляційний суд не встановив, чи є відносини між сторонами публічно-правовими та, з огляду на це, не перевірив чи підлягає спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 388 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська