ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4635/15-ц
Провадження № 2/636/186/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ПАТ «Державний ОСОБА_1 України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 312 від 19.09.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до кредитного договору № 312 від 19.09.2006р., укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», назва якого змінена на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2, відповідач отримала кредит у сумі 10000 грн. на 24 місяці на придбання товарів з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 вересня 2008р. з зобовязанням сплачувати 23% річних за користування кредитом. Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти у сумі 10000 грн. Проте, з боку відповідача має місце неналежне виконання взятих грошових зобовязань за кредитним договором, так як з 06.12.2006р. вона припинила здійснення погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 22574,47 грн, яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту у сумі 9004,43 грн., простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 3384,59 грн., нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 808,92 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 6593,94 грн., нарахованої суми 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 304,06 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 2478,54 грн.

В судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності з підтриманням позовних вимог у повному обсязі, надані відповідачем заперечення отримані 25.03.2016р., про що свідчить реєстр відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 86).

Відповідач у судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі та у задоволені позову відмовити у повному обсязі у звязку зі спливом строку позовної давності (а.с. 87).

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

19 вересня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк», назва якого відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011р. № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003р. № 261» змінена на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 312, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти у кредит у сумі 10000 грн. строком на 24 місяці на придбання товарів з терміном остаточного погашення не пізніше 18 вересня 2008 року (а.с. 4).

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони вільні в укладенні договору, обранні контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст.ст. 11, 509 ЦК України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, видавши відповідачу кошти у сумі 10000 грн. на підставі кредитної заявки від 19.09.2006р. та заяви на видачу кредиту від 19.09.2006 року (а.с. 8, 9).

Відповідно п. 3.3.1, п. 3.3.3 кредитного договору, відповідач зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 10000 грн.

Відповідно п. 1.4 кредитного договору, позичальник зобовязався проводити погашення кредиту щомісяця у сумі 529 грн., починаючи з 26.10.2006р., а останнє погашення кредиту у сумі 515,82 грн. здійснити не пізніше 18.09.2008р.

Також відповідно до п. 1.6.1.1 кредитного договору, на період з дня видачі кредиту та до моменту закінчення терміну, на який було надано кредит, а саме: до 18.09.2008р. включно, відсотки за користування кредитом перераховуються банку на основі процентної ставки 23 % річних.

Відповідно до п. 1.6.1.3 кредитного договору, нараховані відсотки повинні бути сплачені щомісяця до 1 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вбачається з позовних вимог позивача, в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5). Відповідач припинила здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків з 06.12.2006р.

Заявлена позивачем в обґрунтування позовних вимог сума заборгованості станом на 21.09.2015р. становить 22574,47 горн, яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту у сумі 9004,43 грн., простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 3384,59 грн., нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 808,92 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 6593,94 грн., нарахованої суми 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 304,06 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 2478,54 грн.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, термін дії кредитного договору закінчився 18.09.2008р.

В ході судового розгляду позивачем надані заперечення проти позову, в яких позивач просить в задоволені позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі, оскільки рішення по справі ще не винесено і термін дії кредитного договору закінчився 18.08.2009р., а банк звернувся до суду лише 29 вересня 2015р., тобто після спливу строку, у межах якого може звернутися до суду з вимогою.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволені позову.

Відповідно до заяви позичальника, остаточною датою погашення кредиту було визначено 18.09.2008р., тобто, у разі невиконання відповідачем умов договору банк мав право звернутися до суду за захистом своїх прав до 18 вересня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач звернувся до суду з позовом 02.10.2015 року, а отже після спливу строку, у межах якого особа може звернулися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто з пропуском строку позовної давності, що є безумовною підставою для відмови з цих підстав у задоволенні позову. Жодних клопотань про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не заявляв.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальна та спеціальна. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальними правилами перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позивачем отримані заперечення відповідача на позовну заяву, в яких позивач просить в задоволені позову відмовити повністю з підстав спливу позовної давності, але пояснень на заперечення позивачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 12.11.2014 року у справі № 6-167цс14, що відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні заявленого позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про сплив якого було заявлено відповідачем у відповідності до положень п. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57 - 60, 88, 169, 212, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ПАТ «Державний ОСОБА_1 України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 312 від 19.09.2006р. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя