Категорія: 24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Покликався на те, що 11.08.2015 року між ним та фізичною особою-підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_4 було укладено договір поставки товару SBA-3 в електронній формі. Згідно п. 1.1 договору постачальник зобовязувався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, згідно специфікації, яка є невідємною частиною даного договору. Поставка товару здійснюється постачальником протягом 14 робочих днів з моменту внесення оплати. Загальна ціна товару згідно рахунку-фактури СФ № 518 становить 11 200 грн. Ним 13.08.2015 року було сплачено першу частину суми в розмірі 7840 грн. відповідно до умов договору, товар повинен був поставлений до 04.09.2015 року, проте, товар йому не був поставлений взагалі. 02.10.2015 року на адресу відповідача направив претензію про повернення сплачених коштів, однак відповіді він не отримав, а тому просив суд стягнути з відповідача 7840 грн. кошти за проведення передоплати товару, 526 грн. 4 коп. пені, 180 грн. 32 коп. інфляції, 30 грн. 29 коп. - 3% річних, а всього 8 577 грн. 01 коп. та 5000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення коштів - задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ФОП ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 8 577 грн. 01 коп.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права в частині відмовлених вимог, просить змінити рішення суду першої інстанції, та стягнути з відповідача 5000 моральної шкоди. Також просить вирішити питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Заслухавши представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та ухваленню в цій частині нового рішення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що в справі не встановлено обставин, з якими Закон України «Про захист прав споживачів» повязує право споживача на відшкодування моральної шкоди, оскільки не отримання позивачем товару за договором поставки не тягне за собою небезпеки для його життя і здоровя.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 11 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір № 85 поставки товару SBA-3 в електронній формі.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобовязувався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, згідно специфікації, яка є невідємною частиною даного договору. Поставка товару, а саме очисний фільтр на воду, здійснюється постачальником протягом 14 робочих днів з моменту внесення оплати. Загальна ціна товару згідно рахунку-фактури СФ № 518 становить 11 200 грн.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України)

13.08.2015 року ОСОБА_3, як це було передбачено п. 4.3 Договору було сплачено передоплату в розмірі 7840 грн. Відтак товар повинен був поставлений до 04.09.2015 року.( а.с.9)

ОСОБА_4 взяті за договором поставки зобовязання не виконав та не поставив товар позивачу протягом 14 днів після здійснення останнім передоплати, як це було передбачено п. 3.1 Договору (а. с. 2-3).

02.10.2015 року ОСОБА_3 направлено претензію про повернення сплачених коштів (а. с. 10), однак на день звернення до суду з позовом кошти йому повернуті не були.

Беручи до уваги умови укладеного між сторонами договору поставки та норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 7840 грн., 526 грн. 04 коп. пені., 30 грн. 29 коп. - 3% річних від простроченої суми та 180 грн. 32 коп. інфляційних з відповідача ФОП ОСОБА_4 підлягають до задоволення.

Рішення суду в зазначеній частині жодною із сторін не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем) ( п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 23 ЦК України, відповідно до якої розмір відшкодування визначається з урахуванням характеру та тривалості моральних і фізичних страждань, та вимог щодо засад розумності та справедливості.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що прийшовши до висновку про отримання ОСОБА_3 продукції з недоліком, який полягав у невиконанні взятих ОСОБА_4 зобовязань щодо вчасного поставлення позивачу продукції, з врахуванням положень ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд першої інстанції мав би вирішити питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Проте, судом першої інстанції помилково констатовано про необхідність встановлення небезпеки життю та здоровю позивача, придбаною ним продукцією, хоча такі вимоги чинний на час виникнення спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів» не передбачав.

Враховуючи положення ЗУ «Про захист прав споживачів», а також характер та тривалість моральних страждань, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 1000 грн.

При цьому колегією судді при визначенні суми, що стягується на відшкодування моральної шкоди, береться до уваги час на протязі якого відповідачем не виконуються зобовязання за договором, знецінення коштів, що сплачені позивачем ОСОБА_4 та відсутність товару, який був необхідний ОСОБА_3 для задоволення своїх потреб та потреб сімї. Наведені обставини в їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 було спричинено моральну шкоду.

У звязку з наведеними порушеннями норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, повязаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги (а. с. 11)

Відомості про те, що останній був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011, № 4191-VI затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, має підтверджуватись відповідними доказами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).В матеріалах справи відсутні належні докази подення позивачем витрат на правову допомогу та їх розрахунок.

Таким чином доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача, понесених витрат на правову допомогу, є необґрунтованими та безпідставними.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: