Провадження №2/761/2209/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України про визнання незаконним та скасування наказу, рішення Вченої ради про відрахування, визнання неправомірним внесення записів до трудової книжки, зобов»язання поновлення у навчанні, заміни наукового керівника, стягнення середнього розміру стипендії за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування пунктів Положення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, рішення Вченої ради про відрахування, визнання неправомірним внесення записів до трудової книжки, зобов'язання поновлення у навчанні, заміни наукового керівника, стягнення середнього розміру стипендії за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування пунктів Положення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом ректора Національної академії прокуратури України від 21.11.2013 року його було зараховано з 01.01.2014 року до аспірантури Національної академії прокуратури України з відривом від виробництва.

З 28.02.2014 року по 27.06.2014 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності. Наказом ректора Академії від 30.01.2015 року на підставі рішення Вченої ради його було відраховано з аспірантури за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин.

Позивач вважає незаконним відрахування з аспірантури Академії, оскільки через тимчасову непрацездатність він не зміг відвідати жодного заняття з навчальних дисциплін для аспірантів першого року підготовки, по яких проходили курси в період його хвороби.

Крім того, у порушення вимог п. 19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 309 від 01.03.1999 року, позивачу не було продовжено термін навчання в аспірантурі Академії, що на думку позивача, свідчить про неналежну організацію наукової підготовки в аспірантурі. З початку вересня 2014 року до січня 2015 року було проведено п'ять засідань Вченої ради Академії, однак до порядку денного жодного разу не включалось питання про продовження терміну навчання позивача в аспірантурі з урахуванням періоду його відсутності.

Після відновлення працездатності позивач неодноразово звертався до свого наукового керівника ОСОБА_3, під керівництвом якого розроблявся індивідуальний план роботи аспіранта, щоб цим компенсувати період тимчасової непрацездатності. Однак, науковий керівник категорично заперечував проти включення до індивідуального плану роботи аспіранта чотирьох додаткових місяців навчання та стверджував, що це можна зробити лише після прийняття Вченою радою Академії рішення про продовження позивачу терміну навчання в аспірантурі.

Також, позивач в позовній заяві зазначив, що його науковий керівник ОСОБА_3 та начальник відділу аспірантури та докторантури Академії ОСОБА_4 в ультимативній формі вимагали від нього підписати проект індивідуального плану роботи аспіранта в редакції, якою не передбачено продовження терміну його навчання в аспірантурі. Оскільки він не дочекався від керівництва Академії розгляду на засіданні Вченої ради питання про продовження його терміну навчання в аспірантурі, 20.11.2014 року під тиском змушений був поставити свій підпис на проекті індивідуального плану. В зв'язку з чим позивач за невеликий проміжок часу повинен був виконати завдання, які аспіранти виконують за більший термін.

Зважаючи на те, що в Академії наказом ректора затверджено власне Положення про підготовку науково-педагогічних кадрів № 71-0од від 17.04.2014 року, яке є локальним актом та не може суперечити законодавству України, однак, відповідно до п. 4.18 вказаного Положення індивідуальний план роботи аспіранта затверджується не Вченою радою, а проректором з наукової роботи Академії. Позивач вважає, що наведене протиріччя є підставою для визнання незаконним та скасування п. 4.18 Положення, а також для визнання нікчемним індивідуального плану роботи аспіранта ОСОБА_1

За таких обставин позивач просить визнати неправомірним та скасувати наказ ректора Національної академії прокуратури України від 30.01.2015 року № 22-од «Про відрахування аспіранта денної форми навчання ОСОБА_1.»; визнати неправомірним та скасувати рішення колегіального органу управління - Вченої ради Національної академії прокуратури України від 29.01.2015 року про відрахування аспіранта денної форми навчання ОСОБА_1; визнати неправомірними дії відповідача по недопущенню позивача до занять в аспірантурі з 30.01.2015 року та виселення з гуртожитку; визнати неправомірними дії відповідача по внесенню запису до трудової книжки позивача про відрахування з аспірантури за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин; зобов'язати відповідача поновити на денній формі навчання за рахунок державного замовлення в аспірантурі Національної академії прокуратури України за спеціальністю 12.00.10 (судоустрій; прокуратура та адвокатура) та продовжити термін навчання на строк, який дорівнює строку з 30.01.2015 року до набрання рішенням суду у даній справі законної сили, а також на строк, що дорівнює періоду тимчасової непрацездатності позивача в 2014 році; стягнути з відповідача на користь позивача стипендію за час вимушеного прогулу з 30.01.2015 року до набрання рішення суду у даній справі законної сили; зобов'язати відповідача замінити позивачу наукового керівника; визнати незаконним і скасувати п. 4.18 Положення про підготовку науково-педагогічних кадрів у Національній академії прокуратури України, затвердженого наказом ректора Академії від 17.04.2014 року № 71-од, який не відповідає вимогам п. 11 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309; визнати нікчемним індивідуальний план роботи аспіранта ОСОБА_1, затверджений з порушенням вимог законодавства.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Національної академії прокуратури України в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, направив до суду заперечення, в якому просив розглядати справу без його участі, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що наказом ректора Національної академії прокуратури України № 137-од від 21.11.2013 року ОСОБА_1 було зараховано з 01.01.2014 року до аспірантури Національної академії прокуратури України з відривом від виробництва за спеціальністю 12.00.10 - судоустрій, прокуратура та адвокатура.

27.01.2014 року між Національною академією прокуратури України та аспірантом ОСОБА_1 було укладено типову угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.

Згідно даної угоди позивач зобов'язався дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів; оволодіти науковими знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; виконати індивідуальний план роботи; звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану; своєчасно подавати відділу аспірантури звіти про виконання індивідуального плану роботи.

Рішенням Вченої ради Академії від 27.02.2014 року позивачу було затверджено тему дисертаційного дослідження.

З 28.02.2014 року по 27.06.2014 року позивач не відвідував заняття в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується медичною довідкою про тимчасову непрацездатність форми № 095/о.

В своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що позивач понад півроку не виходив на зв'язок, що підтверджується доказами, долученими до заперечення, а саме: листуванням Академії з аспірантом та його родичами. Пізніше відповідачу стало відомо, що позивач перебував на лікуванні, коли останній, прибувши 01.09.2014 року до Академії, надав медичні довідки за час хвороби з 28.02.2014 року по 27.06.2014 року.

20.11.2014 року позивач підписав індивідуальний план роботи аспіранта.

Відповідно до п. 11 Положення Кабінету Міністрів України № 309 від 01.03.1999 року «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» тема дисертації, індивідуальний план роботи аспіранта або докторанта після обговорення кафедрою, відділом, лабораторією затверджуються вченою радою вищого навчального закладу, наукової установи не пізніше тримісячного терміну після зарахування його до аспірантури або докторантури.

Пунктом 4.18 Положення про підготовку науково-педагогічних кадрів у Національній академії прокуратури України, затвердженого наказом ректора Національної академії прокуратури України № 71-од від 17.04.2014 року передбачено, що аспірант працює за індивідуальним планом роботи, що розробляється ним під керівництвом наукового керівника на весь період навчання, затверджується проректором з наукової роботи Академії і подається до відділу аспірантури та докторантури. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає, окрім проведення дисертаційного дослідження, складання кандидатських іспитів зі спеціальністю, заліків з дисциплін із урахуванням профілю підготовки, а також проходження педагогічної практики відповідно до затвердженого тематичного плану. Не рідше ніж двічі на рік аспірант звітує про виконання індивідуального плану роботи на засіданні кафедри (відділу). За результатами звіту відповідним наказом ректора Академії аспірант переводиться на наступний рік навчання або відраховується з аспірантури.

Із витягів протоколів засідання Вченої ради та кафедри організації роботи та управління в органах прокуратури вбачається, що позивач ОСОБА_1 порушив строки підготовки індивідуального плану роботи аспіранта. Такий план мав бути затверджений ще у лютому-березні 2014 року, проте його передано науковому керівнику лише 20.11.2014 року. За період навчання в аспірантурі ОСОБА_1 взагалі не розпочав написання дисертаційного дослідження та не підготував жодної наукової статті. Участі у роботі кафедри організації роботи та управління в органах прокуратури Академії позивач не брав.

Твердження позивача про те, що даний індивідуальний план був підписаний позивачем під тиском, суд не приймає до уваги, оскільки позивачем, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надано жодного доказу щодо даної обставини.

Також судом встановлено, що у листопаді та в грудні 2014 року на засіданнях кафедри організації роботи та управління в органах прокуратури, за якою було закріплено аспіранта ОСОБА_1, заслуховувався його звіт про результати виконання індивідуального плану роботи за перший рік підготовки.

Зокрема, згідно з витягу з протоколу засідання кафедри організації роботи та управління в органах прокуратури від 25.11.2014 року № 30 за результатами заслуховування звіту аспіранта ОСОБА_1 про проведену ним роботу над написанням дисертаційного дослідження та виконання індивідуального плану у зв'язку з незадовільною роботою прийнято рішення повторно заслухати звіт у грудні 2014 року.

Відповідно до витягу з протоколу № 33/17/8 від 17.12.2014 року спільного засідання кафедри організації роботи та управління в органах прокуратури, кафедри цивільно-правових дисциплін і відділу наукового забезпечення організації роботи та управління в органах прокуратури аспірантом ОСОБА_1 робота над написанням дисертаційного дослідження взагалі не проводиться.

На даному засіданні було прийнято рішення про ініціювання перед Вченою радою Національної академії прокуратури України розгляд питання про відрахування ОСОБА_1 зі складу аспірантів денної форми навчання Академії.

За змістом п. 2.24 Положення про підготовку науково-педагогічних кадрів у Національній академії прокуратури України рішення про відрахування аспіранта, докторанта або здобуча за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин за поданням відповідної кафедри (відділу) після заслуховування його звіту на своєму засіданні приймає Вчена рада Академії. На підставі цього рішення аспірант, докторант або здобувач відраховується наказом ректора.

Так у відповідності до вимог вказаного пункту Положення на засіданні Вченої ради Національної академії прокуратури України, яке проводилося 29.01.2015 року, після заслуховування членів Вченої ради та аспіранта ОСОБА_1, було прийнято рішення про відрахування ОСОБА_1 зі складу аспірата денної форми навчання Національної академії прокуратури України.

Наказом ректора Національної академії прокуратури України № 22-од від 30.01.2015 року аспіранта ОСОБА_1 було відраховано з аспірантури Національної академії прокуратури України за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин. Підставою для видачі наказу стало рішення Вченої ради Національної академії прокуратури України від 29.01.2015.

Аналізуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позивач не виконав взяті на себе зобов'язання, визначеними типовою угодою про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення, зокрема щодо виконання індивідуального плану роботи, а тому відповідач обґрунтовано прийняв рішення про відрахування позивача з аспірантури.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання неправомірним та скасування наказу ректора Національної академії прокуратури України від 30.01.2015 року № 22-од «Про відрахування аспіранта денної форми навчання ОСОБА_1.»; визнання неправомірним та скасування рішення колегіального органу управління - Вченої ради Національної академії прокуратури України від 29.01.2015 року про відрахування аспіранта денної форми навчання ОСОБА_1

Оскільки позовні вимоги про визнання неправомірними дії відповідача по недопущенню позивача до занять в аспірантурі з 30.01.2015 року та виселення з гуртожитку; визнання неправомірними дії відповідача по внесенню запису до трудової книжки позивача про відрахування з аспірантури за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин; зобов'язання відповідача поновити на денній формі навчання за рахунок державного замовлення в аспірантурі Національної академії прокуратури України за спеціальністю 12.00.10 (судоустрій; прокуратура та адвокатура) та продовжити термін навчання на строк, який дорівнює строку з 30.01.2015 року до набрання рішенням суду у даній справі законної сили, а також на строк, що дорівнює періоду тимчасової непрацездатності позивача в 2014 році; стягнення з відповідача на користь позивача стипендії за час вимушеного прогулу з 30.01.2015 року до набрання рішення суду у даній справі законної сили; зобов'язання відповідача замінити позивачу наукового керівника є похідними від попередніх позовних вимог, а отже, вони також не підлягають задоволенню.

Із позовної заяви вбачається, що позивач також оскаржує п. 4.18 Положення про підготовку науково-педагогічних кадрів у Національній академії прокуратури України, затвердженого наказом ректора Академії від 17.04.2014 року № 71-од, оскільки на його думку, даний пункт не відповідає вимогам п. 11 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягають захисту саме порушені права.

Положенням ч.3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, позивач не довід суду, яким чином оспорюваний пункт положення порушує його права, в зв'язку з чим вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 16 ЦК України, такого способу захисту, як визнання нікчемним індивідуального плану роботи аспіранта законодавством не передбачено, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Стаття 202 ЦК України визначає поняття та види правочинів.

А відтак, індивідуальний план роботи аспіранта в розумінні ст. 202 ЦК України за своєю суттю не є правочином.

Отже, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними (нікчемними) документи, які за своїм змістом не є правочином.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні та не надано доказів порушення його прав, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, тому в задоволенні усіх позовних вимог позивача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 526 ЦК України, Законом України «Про вищу освіту», Положенням Кабінету Міністрів України № 309 від 01.03.1999 року «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України про визнання незаконним та скасування наказу ректора Національної академії прокуратури України від 30.01.2015 року за №22-од та рішення Вченої ради від 29.01.2015 року про відрахування, визнання неправомірним внесення записів до трудової книжки, зобов»язання поновлення у навчанні, заміни наукового керівника, стягнення середнього розміру стипендії за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування пунктів Положення про підготовку науково-педагогічних кадрів у Національній академії прокуратури України та визнання нікчемним індивідуального плану роботи, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: