Номер провадження: 22-ц/785/4314/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3 Ахмад, ОСОБА_4 «Про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором», за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року про відмову у забезпеченні позову, -

ВСТАНОВИЛА:

09.03.2016 року ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просять стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 19.10.2006 року у розмірі 57 337,19 дол. США, що еквівалентно 1 426 003,09 грн., а також судові витрати.

Одночасно разом з позовом позивач подали заяву про забезпечення позовних вимог, по якій просили накласти арешт на все майно та грошові кошти відповідачів, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2016 року заява ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про забезпечення позову залишена без задоволення.

18.04.2016 року ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» подали апеляційну скаргу на вказану ухвалу районного суду, по якій просять ухвалу районного суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

При розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів всесторонньо і повно перевірила законність і обґрунтованість ухвали на основі матеріалів справи, які досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Згідно до ст. 152 ЦПК України на будь-якій стадії розгляду справи позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Районний суд, обґрунтовуючи відмову у забезпеченні позовних вимог, виходив з того, що позивач не надав суду відомостей про наявність у відповідачів будь-якого рухомого чи нерухомого майна на праві власності, а також даних про те, які рахунки відкритті на імя відповідачів.

З такими висновками районного суду колегія суддів не погоджується, оскільки цивільно-процесуальне законодавство України не містить обовязку особи, яка звертається до суду з заявою про забезпечення позовних вимог, надати суду разом зі своєю заявою відомості про наявність у відповідачів майна на праві власності та рахунків у банках.

Колегія суддів вважає прийнятними вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти відповідача, без уточнення виду майна, на суму, що не перевищує ціну позову, оскільки покладати на позивача тягар та обовязок визначення виду майна, розміру вартості майна та проводити його розшук немає законних підстав, оскільки у сторін існує право задіяти державний механізм примусового виконання рішень, яким позивач і скористався.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Таким чином, накладення арешту на майно проводиться в порядку виконання судових рішень державним виконавцем, а вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин, тобто накладення арешту на майно не обов'язково є перешкодою для його використання.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що вартість арештованого майна та коштів не повинно перевищувати ціну позову.

Питання щодо виконання ухвали про забезпечення позовних вимог шляхом накладання арешту на майно та/або кошти без визначення конкретного майна, знаходяться в компетенції державного виконавця, який у межах позовних вимог і з урахуванням наявності та достатності майна управі його описати у відповідній послідовності. Тобто, йдеться про арешт і опис не всього майна боржника, а в межах, необхідних для реального забезпечення позову та для виконання можливого рішення суду про його задоволення. Оскільки під час здійснення опису майна боржника у державного виконавця може не бути достатніх даних щодо прав на конкретні майнові обєкти, то самі по собі дії із проведення опису, складення відповідних документів, якщо дотримані інші вимоги закону щодо цього, не можуть вважатися такими, що порушують права боржника. Останній не позбавлений, при потребі, права і можливості у подальшому діяти в порядку, передбаченому ст. 154 ЦПК України, а також захищати своє право, для врегулювання відповідних спорів законом установлено інститути, наприклад, визнання права на арештоване майно, виключення його з опису, звільнення з-під арешту (ст. 60 Закону № 606-XIV, що узгоджується з положеннями ст. 16 ч. 2 п.п. 3, 4, абз. 2, ст. 392 ЦК України).

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявнику про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а питання про розгляд заяви про забезпечення позову слід направити на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року скасувати.

Питання про розгляд заяви про забезпечення позову передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

22.06.2016 року м. Одеса