У х в а л а

іменем україни

8 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Сібінвестград» про зобов'язання вчинити дії та визнання права, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 4 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Сібінвестград» (далі - ТзОВ «ІБК «Сібінвестград») в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3 передати їй дозвільні документи на продовження будівельно-монтажних робіт для завершення будівництва нежитлових приміщень універсаму площею 2 891,87 кв.м. та нежитлових приміщень підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на вказані незавершені будівництвом нежитлові приміщення універсаму та нежитлові приміщення підземної стоянки автомобілів.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 21 березня 2008 року між ТзОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» та ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» був укладений інвестиційний договір на будівництво, за умовами якого останнє, як інвестор, зобов'язалось здійснити 100 % інвестиції у фінансування будівництва нежитлових приміщень універсаму площею 2 891,87 кв.м. та нежитлових приміщень підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1, в складі будівництва першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК по вул. Гагаріна м. Рівне (пункт 1.1. договору).

Крім того, за вказаним інвестиційним договором ТзОв «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» передало, а ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» приймає майнові права на майно, а саме, на нежитлові приміщення універсаму площею 2 891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м., з подальшою передачею цього майна у власність ТзОВ«ІБК «Сібінвестград» (пункт 1.2. договору), при цьому зазначено, що ТзОВ «Сібінвестград» набуває право власності на майно у розмірі 100 % (пункт 1.3. договору). За умовами інвестиційного договору ТзОВ «ІБК «Сібінвестград», як інвестор, має право володіння, користування і розпорядження інвестицією, а також результатами її здійснення, та зокрема майном, як обєктом інвестування (пункт 5.2.1. договору). За рішенням інвестора, без згоди на це замовника, права чи обовязки за цим договором, майно чи його частина, можуть бути передані іншим громадянам чи юридичним особам у порядку на на підставі окремо укладеного договору, де взаємовідносини при такій передачі прав регулюються інвестором та фізичними чи юридичними особами самостійно (пункт 5.2.3. договору).

Згідно договору оренди землі від 26 липня 2006 року, укладеного Рівненською міською радою з ТзОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс», з урахуванням змін, внесених до нього на підставі рішення Рівненської міської ради від 5 січня 2011 року, додатковим договором від 4 серпня 2011 року, земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові приміщення універсаму та підземної стоянки автомобілів, що знаходяться на АДРЕСА_1, входить до складу земельної ділянки загальною площею 61200 кв.м., переданої ТзОВ«Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» в оренду строком на 50 років для будівництва та обслуговування другої черги малоповерхової забудови мікрорайону молодіжного житлового комплексу.

Постановоюгосподарського суду Рівненської області від 7 червня 2012 року ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру вказаного товариства, ліквідатором товариства призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Вказувала, що 7 листопада 2014 року між нею та ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення універсаму площею 2 891,87 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрований уреєстрі за № 1162.

Крім того, 7 листопада 2014 року між нею та ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на незавершені будівництвом нежитлові приміщення підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1164.

Вказувала, що вона у повному обсязі виконала свої зобовязання за обома вказаними договорами купівлі-продажу майнових прав, що підтверджується актами приймання-передачі майнових прав за договорами від 7 листопада 2014 року та квитанціями від 12 вересня 2014 року і 10 жовтня 2014 року, які свідчать про внесення нею повної оплати за вказаними договорами.

19 листопада 2014 року воназвернулась до відповідача з письмовою вимогою пропередачу їй права власності на незавершені будівництвом нежитлові приміщення, що є предметами зазначених договорів, а також передати їй усі дозвільні документи на продовження будівельно-монтажних робіт для завершення будівництва. Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Сібінвестград» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 дозвільні документи на продовження будівельно-монтажних робіт для завершення будівництва нежитлових приміщень універсаму площею 2 891, 87 кв. м. та нежитлових приміщень підземної стоянки автомобілів площею 5 264, 3 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на незавершені будівництвом нежитлові приміщення універсаму площею 2 891, 87 кв. м. (відсоток готовності яких складає 2 %) та нежитлові приміщення підземної стоянки автомобілів площею 5 264, 3 кв. м. (відсоток готовності яких складає 14 %), що знаходяться по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 4 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що у позивача не виникло право власності на спірні нежитлові приміщення універсаму площею 2 891,87 кв.м. та на незавершені будівництвом нежитлові приміщення підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що згідно договору оренди землі від 26 липня 2006 року, укладеного Рівненською міською радою з ТзОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс», з урахуванням змін, внесених до нього на підставі рішення Рівненської міської ради від 5 січня 2011 року, додатковим договором від 4 серпня 2011 року, земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові приміщення універсаму та підземної стоянки автомобілів, що знаходяться на вулиці Гагаріна,4 в місті Рівне, входить до складу земельної ділянки загальною площею 61200 кв.м., переданої ТзОВ«Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» в оренду строком на 50 років для будівництва та обслуговування другої черги малоповерхової забудови мікрорайону молодіжного житлового комплексу.

21 березня 2008 року між ТзОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» та ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» було укладено інвестиційний договір на будівництво, за умовами якого ТзОВ «ІБК «Сібінвестград», як інвестор, зобов'язався здійснити 100 % інвестиції у фінансування будівництва нежитлових приміщень універсаму площею 2 891,87 кв.м. та нежитлових приміщень підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1, у складі будівництва першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вулиці Гагаріна міста Рівне (пункт 1.1. договору).

За цим інвестиційним договором ТзОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» також передає, а ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» приймає майнові права на майно, а саме, на нежитлові приміщення універсаму площею 2 891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м., з подальшою передачею цього майна у власність ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» (пункт 1.2. договору).

Пунктом 1.5 цього ж інвестиційного договору визначено, що замовник зобов'язаний здати в експлуатацію Державній приймальній комісії закінчений будівництвом «перший пусковий комплекс II - ї черги будівництва мікрорайону МЖК по вул. Гагаріна у м. Рівному, не пізніше 31 грудня 2009 року та передати майно інвестору в строк до 60 (шістдесяти) календарних днів з дня винесення Рішення органами місцевого самоврядування про здачу його в експлуатацію.

Постановою господарського суду Рівненської області від 7 червня 2012 року ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру вказаного товариства, ліквідатором товариства призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Судом також встановлено, що 7 листопада 2014 року між ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу БештинарськимО.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1162.

Згідно пункту 1.1. цього договору на умовах даного договору та на підставі протоколу від 1 жовтня 2014 року № 109035 про проведення аукціону, організатором якого є Товарна біржа «Електронні торги «України», продавець зобовязується передати покупцеві майнові права на незавершені будівництвом нежитлові приміщення універсаму площею 2891,87 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти їх та оплатити.

Як передбачено пунктом 1.2. договору, майнові права - це всі права на обєкт нерухомості, а саме на нежитлові приміщення універсаму площею 2891,87 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, які належать продавцю. Майнові права відчужуються покупцю, який у звязку з цим набуває у майбутньому право власності на даний обєкт нерухомості.

Крім того, 7 листопада 2014 року між відповідачем ТзОВ «ІБК «Сібінвестград» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В.та зареєстрований в реєстрі за № 1164.

Згідно пункту 1.1. вказаного договору на умовах даного договору та на підставі протоколу від 1 жовтня 2014 року № 109036 про проведення аукціону, організатором якого є Товарна біржа «Електронні торги «України», продавець зобовязується передати покупцеві майнові права на незавершені будівництвом нежитлові приміщення підземної стоянки автомобілів площею 5 264,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти їх та оплатити.

Як передбачено пунктом 1.2. цього договору, майнові права - це всі права на обєкт нерухомості, а саме на нежитлові приміщення підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, які належать продавцю. Майнові права відчужуються покупцю, який у звязку з цим набуває у майбутньому право власності на даний обєкт нерухомості.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 березня 2015 року у справі № 5019/726/12 касаційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково.

Скасовано ухвалу господарського суду Рівненської області від 9 жовтня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 8 серпня 2014 року у справі № 5019/726/12.

Провадження у справі №5019/726/12 про банкрутство ТзОВ«ІБК «Сібінвестград» припинено.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст.331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено.

Указаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, встановив, що ОСОБА_1 виконала свої грошові зобов'язання за договорами купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість, установлену вказаними договорами, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, які необхідні і достатні для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкти будівництва.

Однак у позивача право власності на спірні об'єкти будівництване виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом пункту 1.1 договорів купівлі-продажу майнових прав позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України ОСОБА_1 не доведено, що саме вона є власником спірного нерухомого майна, й це право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що вонавтратиладокумент, який засвідчує їїправо власності, а статтею 331 ЦК України не передбачено таких спосіб захисту прав, як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-1858цс15 від 18 листопада 2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів.

Таким чином, апеляційний суд, виконав вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, належним чином встановив фактичні обставини справи, визначив характер правовідносин та норму права, яка регулює ці відносини.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою заявників із висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням нормматеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості, а тому його слід залишити без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик