Номер провадження: 22-ц/785/2635/16
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В. Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Кравця Ю.І., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання не чинним наказу та його скасування, -

встановила:

10.11.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати не чинним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за №327-к від 05.10.2015 року «Про введення в дію організаційної структури філії «МПРС».

Заявою від 10.11.2015 року ОСОБА_2 просила забезпечити її позов, шляхом зупинення дії наказу ДП «Адміністрація морських портів України» за №327-к від 05.10.2015 року «Про введення в дію організаційної структури філії «МПРС», та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, направлені та пов'язані із вивільненням працівників (відповідно до цього наказу) посилаючись на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 02.02.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено у повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для задоволення цієї заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення її заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст ухвали, що оскаржена, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав;

За правилами п.1ч.1ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що правових підстав для зупинення дії наказу ДП «Адміністрація морських портів України» за №327-к від 05.10.2015 року «Про введення в дію організаційної структури філії «МПРС» та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, направлені та пов'язані із вивільненням працівників відповідно до цього наказу - немає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи, та нормам процесуального права.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 poкy за №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом про визнання не чинним та скасування наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №327-к від 05.10.2015 року «Про введення в дію організаційної структури філії «МПРС» посилаючись на те, що цей наказ порушує вимоги ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», та п.2.20 Галузевої угоди, укладеної між Міністерством інфраструктури, Федерацією роботодавців транспорту України і спільним представницьким органом профспілок у сфері морського транспорту на 2013-2015 роки; порушує п.5.7 Положення про філію «МПРС»; є необґрунтованим та суперечить тим функціям, які покладені на філію «МПРС». При цьому, ОСОБА_2 представляє свої інтереси як фізична особа, а не як представник профспілкової чи іншої організації, які мають право на оскарження цього наказу.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову саме шляхом зупинення дії наказу ДП «Адміністрація морських портів України» за №327-к від 05.10.2015 року «Про введення в дію організаційної структури філії «МПРС» та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, направлені та пов'язані із вивільненням працівників відповідно до цього наказу, позивач фактично просить суд таким чином втрутитися у господарську діяльність відповідача, який прийняв рішення щодо реорганізації свого підприємства, шляхом скорочення чисельності чи штату працівників.

Такі вимоги ОСОБА_2 суперечать вказаним вище нормам процесуального права, і їх задоволення свідчитиме про упередженість суду на користь позивача, оскільки задоволенням заяви про забезпечення позову фактично буде вирішений спір по суті між сторонами у справі.

Крім того, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 не надала суду доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно встановивши обставини, які мають значення для вирішення заяви ОСОБА_2 та обґрунтовано застосувавши вказані вище норми процесуального права правомірно прийшов до висновку, що правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову немає.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, так як вони висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених п.2ч.1ст.312 ЦПК України, для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення заяви апелянта про забезпечення позову у повному обсязі. Наявність наслідків вказаного вище наказу щодо звільнення або переміщення позивача на інше робоче місце, не є правовою підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу, оскільки питання про незаконне звільнення чи переміщення на інше робоче місце може бути оскаржене апелянтом шляхом подачі до суду відповідного позову. Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при розгляді заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову ґрунтується на законі.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.304, п.1ч.2ст.307, п.1ч.1ст.312 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

Ю.І.Кравець

О.М.Таварткіладзе