У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ДербенцевоїТ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» (далі - ТОВ «Агрофірма «Аршиця») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що з вини ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах із товариством, працюючи водієм автомобіля МАЗ, д. н. з. НОМЕР_1, внаслідок нестачі паливно-мастильних матеріалів було заподіяну пряму дійсну шкоду в розмірі 4 899 грн 72 коп., яку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Агрофірма «Аршиця» 4 899 грн 72 коп. завданої шкоди та 2 557 грн 80 коп. судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Аршиця» необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Агрофірма «Аршиця» та працює водієм автомобіля МАЗ, д. н. з. НОМЕР_1.

Як вбачається з подорожнього листа 1204 від 21 липня 2015 року у автомобіля МАЗ, д. н. з. НОМЕР_1, при виїзді по руху пального зафіксовано 500 л останнього, при показниках спідометра 103 949 км.

Згідно з відомостею паливозаправника № 110 автомобілю МАЗ 9237 22 липня 2015 року відпущено 428 л, а в графі «підпис отримувача» стоїть підпис водія ОСОБА_4

Відповідно до довідки-розрахунку ТОВ «Агрофірма «Аршиця», з урахуванням різниці показників спідометру, пробіг автомобіля МАЗ склав 179 км, ваги перевезеного вантажу лінійної норми списання пального, автомобіль повинен був витратити за даним маршрутом 121 л.

Беручи до уваги, що залишок пального на наступний робочий день мав становити 379 л (500-121), натомість в нього знову було заправлено 428 л, нестача пального складає 307 л (428-121).

З урахуванням закупівельної ціни дизпалива станом на 21 липня 2015 року, яка склала 15 грн 96 коп., розмір прямої дійсної шкоди становить 4 899 грн 72 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Для обліку видачі палива зі складу використовують лімітно-заправочні відомості, які відкривають на місяць для кожного автомобіля. Відпуск палива водіям здійснює заправник у межах ліміту, встановленого на місяць.

Кількість фактично виданого водіям палива фіксують у двох документах: у відомості обліку видачі нафтопродуктів і в подорожньому листі водія. У відомості обліку видачі нафтопродуктів заправник зазначає дату, номер подорожнього листа, прізвище водія і кількість відпущеного палива за марками. Водій підтверджує отримання палива своїм підписом. Заправник записує відпущене паливо до подорожнього листа і ставить у ньому свій підпис. Паливо, відпущене на заправку автомобіля, розглядають як внутрішнє переміщення від однієї матеріально відповідальної особи (заправника) до іншої (водія). На підставі цих документів і в такому самому порядку відображають рух талонів на паливо. При цьому складають окрему відомість обліку видачі нафтопродуктів. Не використані талони, раніше отримані водієм, повертаються, про що у подорожньому листі роблять відповідний запис.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України та керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України обґрунтовано виходив із того, що за наявності подорожнього листа, який є разовим документом та свідчить про факт отримання відповідачем матеріальних цінностей під звіт, відповідач повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі заподіяної шкоди.

Крім того факт нестачі палива відповідачем не заперечується, а будь-яких доказів на відсутність його вини у такій нестачі у зв'язку із викраденням паливно-мастильних матеріалів третіми особами останнім не надано.

Доводи касаційної скарги про неналежну апеляційним судом оцінку наданим доказам - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

Т. П. Дербенцева

О. П. Касьян