Ухвала

іменем україни

19 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кременчуцької центральної районної лікарні Полтавської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 9 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з березня 1982 року вона працювала медичною сестрою в Кременчуцькій центральній районній лікарні Полтавської області. На підставі наказу від 1 вересня 2015 року № 191-к її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вважала звільнення незаконним, оскільки цього дня вона оформила листок непрацездатності в травматології лікувального закладу Кременчуцької центральної районної лікарні Полтавської області. Зазначала, що заяву про звільнення написала під примусом головного лікаря.

Ураховуючи наведене, позивачка просила поновити її на роботі, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, та відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн, завдану незаконним звільненням.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 9 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що роботодавець звільнив позивачку згідно зі ст. 38 КЗпП України з дотриманням вимог трудового законодавства і виходячи із заяви ОСОБА_4, яка просила її звільнити саме з 1 вересня 2015 року. За змістом ст. 38 КЗпП України законодавець закріпив за працівником право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з обов'язком двотижневого попередження, а не з правом двотижневого відпрацювання. Отже, ці доводи касаційної скарги є безпідставними. Також позивачкою не доведено факт написання заяви про звільнення за власним бажанням під тиском головного лікаря і відсутність її бажання на звільнення, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 була звільнена в період тимчасової непрацездатності не є підставою для її поновлення на роботі, так як відповідно до вимог трудового законодавства не допускається звільнення працівника в період його непрацездатності за ініціативою власника, а не у разі звільнення за власним бажанням.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 9 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

В.А. Черненко