Справа № 629/4630/15-ц
Номер провадження 2/629/112/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Лозівський міськрайоннний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що вона з 1983 року перебувала в фактично-шлюбних відносинах з ОСОБА_3. Зазначила, що з 1983 року вони піклувалися один про одного, вели спільний бюджет, проживали разом та піклувалися про дітей, тобто проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. В звязку з чим просить встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_3, починаючи з 1983 року по листопад 2005 року. Крім цього просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 5,43 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162 від 23 березня 2000 року.

23 грудня 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_3, починаючи з 1983 року по листопад 2005 року. Крім цього просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 5,43 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162 від 23 березня 2000 року.

18 лютого 2016 року позивач знов уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_3, починаючи з 1983 року по листопад 2005 року.

03 березня 2016 року позивач в черговий раз уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_3, починаючи з 1983 року по листопад 2005 року. Крім цього просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 5,43 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162 від 23 березня 2000 року.

Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути дану справу за її відсутності, на задоволенні уточнених вимог наполягала в повному обсязі та просила ухвалити рішення на підставі наданих письмових доказів по справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району, Харківської області в судове засідання не зявився, але надав суду телефонограму в якій просив розглянути справу без участі представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що починаючи з 1983 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 знаходилась в фактично-шлюбних відносинах. Вони спільно проживали однією сімєю, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обовязки, піклувалися один про одного, разом володіли та користувалися спільним майном, зі взаємної згоди і спрямованості їх волі на створення сімї та набуття прав і обовязків членів сімї. З 2004 року ОСОБА_3 періодично виїздив до м. Москви на заробітки з метою працевлаштування. В червні 2005 року ОСОБА_3 поїхав на заробітки, місце його перебування до теперішнього часу не відомо. Згідно довідки № 736 від 06.11.2015 року, виданої ОСОБА_2 сільською радою Лозівського району Харківської області ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 68. Якби ОСОБА_3 був живий, обовязково б повідомив про себе. Позивач зверталася до Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області із заявою про розшук чоловіка ОСОБА_3, але згідно розшукових заходів місце його проживання чи перебування не встановлено. ОСОБА_3 належить земельна частка (пай) розміром 5,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 23 березня 2000 року.

На даний час позивач має намір успадкувати вказану земельну ділянку, яка належить на праві власності її чоловіку ОСОБА_3.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вбачається той факт, що дійсно позивач проживала разом з ОСОБА_3 однією сімєю з 1983 року по листопад 2005 року, тобто понад пять років, вони піклувалися один про одного, мали спільний бюджет, разом вели спільне господарство, купляли предмети побуту, домашнього вжитку, підтримували будинок в належному стані.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За сімейним кодексом України сімя може виникнути із інших підстав, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 7 СК України вказує на те, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між її учасниками. Конституційне права на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя.

Відповідно до ст. 10 СК України суд може застосувати аналогію закону та аналогію права в тому разі, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини. В силу того, що Сімейний кодекс України відповідно до ч. 2, регулює сімейні відносини обмеженого кругу осіб та в звязку з відсутністю письмового договору, суд застосовує аналогію закону Сімейного кодексу України. Умовою дійсності сімї є наявність взаємної згоди осіб, які створюють сімю та щоб воля цих осіб була спрямована на створення сімї. Цей факт позивачем доведений, наданими письмовими доказами по справі.

Судом встановлено, що позивач була вимушена звернутися до суду, оскільки встановлення факту її проживання однією сімєю з ОСОБА_3 необхідно їй для вирішення питань щодо спадщини.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення уточненого позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю в період з 1983 року по листопад 2005 року, що передбачено ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є цивільним чоловіком позивача ОСОБА_1. Позивач знаходилася в фактично-шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з 1983 року, вони разом мешкали за однією адресою. В червні 2005 року ОСОБА_3 поїхав до м. Москви на заробітки, але з того часу більш додому не повернувся. Позивач з того часу приймала ряд розшукових заходів, але місцезнаходження ОСОБА_3 до теперішнього часу не встановлено.

10 березня 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 був оголошений померлим на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Рішення набрало законної сили 21 березня 2016 року.

Згідно з ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, після смерті ОСОБА_3, який оголошений померлим на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.03.2016 року, відкрилась спадщина на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча, та яка знаходиться у с. Яковлівка, Лозівського району, Харківської області, розміром 5,43 умовних кадастрових гектарів, яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162, виданого на підставі рішення Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 353 від 06.06.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Ілліча за № 2552 від 23 березня 2000 року. Спадкоємцем майна померлого є позивач по справі. Інших спадкоємців першої черги не має ні по закону ні по заповіту.

На даний час оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) від 23 березня 2000 року, виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області втрачений, що підтверджується розміщенням оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Голос Лозівщини» за № 142 (15402) від 15.12.2015 року.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У звязку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, оскільки вони були втрачені, вона не має можливості отримати копію даного сертифікату.

Позивач зверталася до Лозівської районної державної адміністрації Харківської області з заявою про видачу дублікату сертифікату, але їй в цьому було відмовлено та зазначено, що законодавством не визначений порядок видачі дубліката сертифіката взамін втраченого. Також розяснено, що сертифікати виготовляються в одному примірнику і передавалися особисто кожному власнику відповідно до списку громадян, який додавався до державного акту на право колективної власності. При цьому невелика кількість бланків сертифікатів, яка передбачалася на заміну зіпсованих зберігались в Головному управлінні Держкомзему у Харківській області та їх кількість вже використана повністю. В звязку з чим видати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) не має можливості.

Як вбачається з матеріалів справи оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку був втрачений, а дублікат могла отримати лише померла мати на своє імя, оскільки згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 оголошений померлим. Отже, позивач по справі не має можливості отримати дублікат сертифікату на право власності на земельну частку (пай), і відповідно отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадок, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про це відмову. За таких обставин суд вважає, що позивач ОСОБА_1 фактично спадок прийняла, заяву про відмову не писала, тому за нею необхідно визнати право власності на відкрите після смерті ОСОБА_3 майно.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував факт належності на праві власності спадкодавцю ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що є підставою для задоволення уточненого позову в повному обсязі відповідно до ст.ст. 1233, 1236 ЦК України.

Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст. 11, 61, 174, 209, 210, 218, 256, 259 ЦПК України, ст..ст. 2, 3, 7, 10 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1236, 1258, 1266, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 68 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 1983 року по листопад 2005 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на земельну частку (пай), розміром 5,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча, с. Яковлівка, Лозівського району, Харківської області та яка була надана ОСОБА_3 на підставі рішення Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 353 від 06 червня 1996 року та належала йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162, виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Ілліча за № 2552 від 23 березня 2000 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 21 березня 2016 року, який оголошений померлим на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А.Смірнова