У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю позивача та представника позивача адвоката Курганської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського районного суду від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (з врахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог)- задоволено повністю.

Встановлено факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після офіційного розірвання шлюбу проживала однією сім'єю з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 14 листопада 2008 року по 14 лютого 2012 року.

Визнано садовий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Визначено частки співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,08 га з цільовим призначенням для ведення садівництва

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1364/2016 Головуючий у 1 інстанції : Остапчук Л.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та садовий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,08 га з цільовим призначенням для ведення садівництва на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1;

- 1/2 частину садового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що після розірвання шлюбу з позивачкою вони проживали разом та вели спільне господарство. Вказане не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Фактично шлюбні відносини між ними припинено ще влітку 2008 року, коли він дізнався від дітей, що позивачка вела аморальний спосіб життя. 13.11.2008 року вони розлучилися і з того часу поділили майно і не вели спільне господарство. Після чого, вона скориставшись місцем реєстрації у квартирі його батьків, залишилась в ній проживати, відмовившись укласти договір найму цього житла, або його звільнити. Вона не вносила плату за житло, натомість не ставила питання щодо сплати аліментів. При цьому, позивачка продовжувала вести свій аморальний спосіб життя, а дітей передала на виховання його батькам.

В судовому засіданні не було здобуто жодних доказів щодо ведення спільного господарства між ним та позивачкою та було встановлено, що внаслідок постійних сварок позивача з власником житла, він з батьками вирішили будувати спірне житло з метою відселення позивача та реєстрації такого відселення, оскільки в інакшому випадку позивач категорично відмовлялась припинити свою реєстрацію у житлі його батьків.

Вони не бачили іншої можливості припинити користування позивачем чужою власністю, тому надали їй право користування іншим належним їм майном. Таке право користування не могло надати позивачу право власності на чуже майно.

Суд проігнорував факт вимушеності такого вчинку та факт зловживання своїми правами з боку позивача.

Вказує, що його право власності на земельну ділянку виникло на підставі укладення ним договору купівлі-продажу земельної ділянки без участі позивача та на кошти , що не належали до спільно нажитих. Спірна земельна ділянка придбана ним за особисті кошти, про що відомо позивачу.

Крім того, суд безпідставно та протиправно позбавив його права власності на спірне майно та надав таке право позивачу, навіть не врахувавши строк позовної давності.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Повністю задовольняючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що остання довела належними доказами, що в період в період з 14 листопада 2008 року по 14 лютого 2012 року між нею та відповідачем продовжували існувати фактичні сімейні стосунки і спірне нерухоме майно є їхнім спільним майном, яке було набуто ним як під час перебування у шлюбі так і після його розірвання у вищевказаний період часу, а тому підлягає поділу, відповідно до вимог ст.ст.60, 61,63,70,74 СК України та ст. ст. 355, 372 ЦК України.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення.

Твердження відповідача про те, що спірне нерухоме майно є його особистою власністю на увагу не заслуговують, оскільки з матеріалів справи безперечно вбачається, що спірна земельна ділянка була придбана на ім'я ОСОБА_2 під час його перебування у шлюбі із ОСОБА_3, а садовий будинок на цій земельній ділянці було збудовано в той період, коли остання продовжувала проживати із відповідачем однією сім'єю.

Про факт проживання однією сім'єю із позивачем в період з 14 листопада 2008 року по 14 лютого 2012 року свідчать численні пояснення сторін у даній цивільній справі, які ті надавали працівникам міліції з приводу конфліктів, які виникали між ними на ґрунті сімейних відносин.

Крім того, сторона відповідача не надала належних та допустимих доказів, відповідно до яких вбачалось, що спірне нерухоме майно було набуто ОСОБА_2 за особисті кошти.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського районного суду від 23 грудня 2015 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.О. Гордійчук Н.М. Ковальчук