АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/75/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Даниленко В.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У вересні 2009 року позивач АКБ «Правекс Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в розмірі 1 020 444 грн. 77 коп., в тому числі непогашеного кредиту - 909 535 грн. 80 коп.; несплачених відсотків - 101 566 грн. 80 коп., пені на суму несплачених відсотків - 9342 грн. 17 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2010 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованість у загальному розмірі 1 020 444 грн. 77 коп. та судові витрати в розмірі 1820 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, повістка йому не вручалась, відсутні відомості про оголошення в ЗМІ про проведення засідання. Тому оскаржуваним рішенням відповідача фактично було позбавлено права на захист, при винесенні рішення не було прийнято до уваги наявних у боржника документів про часткове погашення заборгованості по кредиту, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Вважав необхідним призначити почеркознавчу експертизу з питання, чи належать підписи, виконані на поштових повідомленнях, що є в матеріалах справи йому, ОСОБА_2

В дане судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за наявними у матеріалах справи адресами. Відповідно до вимог ст. 303-1, 305 ЦПК України колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з наступних підстав.

Апеляційне провадження у даній справі відкрите ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 приймали участь в судових засіданнях апеляційного суду 12 березня 2015 року, 07 травня 2015 року, 28 травня 2015 року та 04 червня 2015 року. Відповідачем ОСОБА_2, його представником та представником ПАТ КБ «Правекс-Банк» були надані пояснення по суті спору, судом було вирішено ряд клопотань відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2015 року було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення по справі судової бухгалтерської експертизи з питань визначення розміру заборгованості ( а.с. 235, том 1). Обов'язок оплати за проведення експертизи було покладено на ОСОБА_2

Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 21 липня 2015 року було вручено клопотання експерта КНДІСЕ про необхідність оплати проведення експертизи протягом одного місяця ( а.с. 7, том 2).

Проте 28 серпня 2015 року матеріали справи повернулись до суду з повідомленням експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку з причин ненадання документів, витребуваних експертом, а також відсутності оплати вартості експертизи ( а.с. 16-17, том 2).

Враховуючи, що 17 серпня 2015 року матеріали за клопотанням експерта ( копії первинних документів за договором про відкриття кредитної лінії та виписки банку по особових рахунках) були надіслані Апеляційним судом м. Києва до КНДІСЕ, то 15 вересня 2015 року матеріали цивільної справи були повторно надіслані до КНДІСЕ для проведення експертизи, з одночасним повідомленням ОСОБА_2 про необхідність проведення оплати її вартості.

Зазначене повідомлення суду ОСОБА_2 отримав 30 вересня 2015 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 21, том 2).

Відповідно до листа директора КНДІСЕ від 04 грудня 2015 року, ОСОБА_2 було надіслано рахунок на проведення попередньої оплати вартості дослідження протягом одного місяця, а також попереджено про наслідки нездійснення оплати ( а.с. 27, том 2).

27 січня 2016 року матеріали даної цивільної справи були повернуті з КНДІСЕ до суду без проведення експертизи, оскільки оплата вартості дослідження здійснена не була (а.с. 29, том 2).

Відповідно до ст. 305 ЦПК України, апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що використані усі процесуальні можливості для забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, використання ним процесуальних прав на подання доказів, надання пояснень в суді апеляційної інстанції, а тому дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів .

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ПАТ КБ «Правекс банк» посилався на невиконання відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору № 895-002/08Ф, укладеного між сторонами 03 березня 2008 року, за яким відповідачу було надано кредит на суму 80 000 євро з метою своєчасної оплати вартості нерухомого майна.

Крім того, між банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 895-002/08Ф-1, а з відповідачем ОСОБА_2 - договір поруки № 895-002/08Ф-2 від 06 березня 2008 року, за якими кожен із поручителів взяли на себе обов'язок нести відповідальність солідарно з боржником за виконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Станом на 22 вересня 2009 року за відповідачем ОСОБА_3 наявна заборгованість у розмірі 86 947 євро, в тому числі непогашений кредит - 77 497 євро, несплачені відсотки - 8654 євро, пеня на суму несплачених відсотків - 796 євро.

Загальна сума заборгованості за курсом НБУ станом на 22 вересня 2009 року становить 1 020 444 грн. 77 коп.

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору встановлено, що 03 березня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 895/002/08Ф, згідно з яким банк надає позичальнику кредит в сумі 80 000 євро зі строком користування до 03 березня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 13% річних.

Відповідно до умов п. 4.1 кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів згідно графіку, вказаного в договорі, щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування коштами також підлягають сплаті щомісяця у термін до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент закінчення дії договору, зазначеного у п. 1.2. договору, на рахунок позивача.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника було укладено договір іпотеки від 06 березня 2008 року, за яким іпотекодавці ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_2

Також на забезпечення виконання у повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за договором про відкриття кредитної лінії між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 06 березня 2018 року було укладено договори поруки № 895-002/08Ф-1 та № 895-002/08Ф-2 відповідно. Договори поруки були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 06 березня 2008 року за реєстровими № 1265 та № 1267.

У зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_3 договірних зобов'язань по погашенню кредиту виникла заборгованість, яка станом на 22 вересня 2009 року становить 1 020 444 грн. 77 коп., в тому числі: непогашений кредит - 909 535 грн. 80 коп.; несплачені відсотки за користування коштами - 101 566 грн. 80 коп.; пеня на суму несплачених відсотків - 9342 грн. 17 коп.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного внесення платежів за договором, поручителі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за договорами поруки також не виконали, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про дострокове стягнення кредиту, нарахованих відсотків, стягнення пені.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені. Норми матеріального права - ст. 525, 526, 530, 554, 553, 610 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги зводяться до двох тверджень: про неналежне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, що обмежило його у здійсненні процесуальних прав; неврахування судом при обчисленні суми заборгованості усіх платежів, які були здійснені позичальником, що призвело до неправильного визначення її розміру. При цьому посилань на конкретно визначені платежі ( дата і сума платежу) в апеляційній скарзі не зазначено.

Проте зазначені доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають, виходячи з наступного.

Відповідно до зворотних повідомлень про вручення поштових відправлень, копії ухвали про відкриття провадження у даній справі від 29.10.2009 року з копією позовної заяви, доданими документами та судовими повістками про виклик до суду були отримані усіма відповідачами 14 листопада 2009 року ( а.с. 33-35, том 1).

Як вбачається з вказаних зворотних повідомлень, вручення адресатам вищевказаної кореспонденції та судових повісток відбулось в порядку, передбаченому ч.1-3 ст. 76 ЦПК України, згідно з якими, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, які адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають кому-небудь із повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.

Однак в судове засідання 02 грудня 2009 року відповідачі не з'явились, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 12 лютого 2010 року, а в подальшому - на 24 березня 2010 року.

Відсутність в матеріалах справи даних про вручення судової повістки про виклик відповідача в судове засідання на 24 березня 2010 року сама по собі не може бути підставою для скасування законного рішення. Крім того, про розгляд даної справи судом відповідач ОСОБА_2 був повідомлений належним чином, однак заперечень на позов не подавав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 щодо встановлення розміру заборгованості, судом апеляційної інстанції було витребувано у позивача: розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_3 станом на 22.09.2009 року; виписки банку по особових рахунках позичальника ( видача кредиту, нарахування та погашення процентів, погашення заборгованості по процентах, віднесення процентів до прострочених ( а.с. 188-203, 217-226, том 1).

Відповідно до п.1.1, 2.1 договору про відкриття кредитної лінії, банк надає позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті ( ліміт кредитування - 80 000 євро) для споживчих цілей та для оплати страхових платежів згідно з договорами страхування заставного майна. Видача кредиту відбувається шляхом видачі грошових коштів із каси банку після укладення договору застави і надання позичальником банку документа, що підтверджує страхування заставного майна на користь банку, а також письмового повідомлення банку про намір позичальника скористатися кредитом або його частиною. Письмове повідомлення позичальником банку про намір скористатись кредитом або його частиною повинно бути оформлено у вигляді листа, підписаного позичальником з обов'язковим визначенням необхідної суми кредиту, та наданого банку не менш ніж за 3 календарних дні до фактичної видачі кредиту чи його частини.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, загальна сума фактично виданих кредитних коштів становить 77 500 євро, позичальник отримував кредит окремими частинами, починаючи з 06 березня 2008 року по 10 жовтня 2008 року. Сума погашеного кредиту становить 3 (три) євро ( а.с. 217, том 1).

Відповідно до вказаного розрахунку, сума нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 06 березня 2008 року по 22 вересня 2009 року становить 15 839 євро, сума сплачених відсотків у період з 07 квітня 2008 року по 24 липня 2009 року становить 7152 євро. В результаті несвоєчасної сплати нарахованих відсотків та припинення з 24 липня 2009 року здійснення платежів по відсотках, станом на 22 вересня 2009 року утворилась заборгованість у розмірі 8687 євро ( а.с. 188, том 1).

Вищевказаний рух коштів по видачі кредиту, погашенню кредиту та нарахуванню і погашенню відсотків відображено у відповідних банківських виписках з особових рахунків позичальника.

Жодних обґрунтованих доводів про те, що сума сплаченого кредиту чи відсотків відображена у розрахунках невірно, відповідачем у апеляційній скарзі та в поясненнях у судовому засіданні не наведено. Будь-яких доказів тих обставин, що сума сплаченого кредиту та відсотків є більшою, ніж відображено у розрахунках, відповідачем не надано.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, проценти нараховувались за ставками: з 06.03.2008 року - 13% річних, з 11.06.2008 року - 14 % річних, з 20.06.2008 року -14,5% річних (відповідно до укладеного договору з ОСОБА_3 про внесення змін і доповнень від 20.06.2008 року) та з 11.11.2008 року - 15,5 % річних (на підставі п.1.3 кредитного договору - у разі порушення строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків або повернення кредиту не в повному обсязі, розмір відсоткової ставки збільшується на 1% річних, починаючи з розміру, встановленого в п.1.2 кредитного договору).

Відповідно до п.1.3 договору поруки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Антиповою І.В. за реєстровим № 1267, поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за даним договором зобов'язання позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або до даного договору кредитором в односторонньому порядку.

Згідно з приписами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За клопотанням відповідача апеляційним судом було призначено судову бухгалтерську експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо розміру отриманих коштів позичальником, яким чином було розподілено внесені ОСОБА_3 платежі на погашення кредиту, та щодо визначення розміру заборгованості по кредиту, відсотках, нарахованій пені.

Проте у зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 обов'язку по оплаті вартості проведення дослідження, матеріали справи були повернуті з КНДІСЕ без проведення експертизи.

Разом з тим, надані представником банку вищевказані докази на підтвердження розміру заборгованості ( розрахунки та банківські виписки з особових рахунків по кредиту, нарахованих, прострочених відсотках) колегія суддів вважає належними та допустимими доказами, що підтверджують дійсний розмір заборгованості.

Підстав для сумніву у правильності наведених розрахунків не вбачається, доказів на спростування цих розрахунків та банківських виписок відповідачем суду не надано.

Відповідно до змісту позовної заяви, суму заборгованості визначено у гривнях, за курсом Національного банку України станом на 22 вересня 2009 року, який становить 11,7364 грн. за 1 євро, та пред'явлено до стягнення суму заборгованості, визначену в гривнях, а саме: по кредиту: 77 497 євро х 11,7364 = 909 535 грн. 80 коп.

Що стосується суми заборгованості по відсотках за користування кредитом, то у позовній заяві така сума визначена у розмірі 8654 євро, що у гривнях по курсу НБУ станом на 22.09.2009 року становить 101 566 грн. 80 коп.

Відповідно до наданих в суді апеляційної інстанції розрахунків та виписок з особових рахунків, сума заборгованості по відсотках становить 8687 євро, проте зазначена обставина не може бути підставою для скасування рішення, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог ( ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, починаючи з листопада 2008 року позичальник ОСОБА_3 не у повному обсязі сплачував нараховані відсотки, сплативши у липні 2009 року відсотки, нараховані за січень 2009 року, та після цього платежів не здійснював.

Враховуючи положення п.4.3 договору про відкриття кредитної лінії щодо дострокового припинення користування кредитом у разі наявності прострочених платежів по кредиту та/або процентах та вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав у позивача вимагати дострокового повернення усієї суми заборгованості по кредиту, сплати нарахованих процентів.

Відповідно до п.9.1 договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в п.1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Як вбачається з наданих розрахунків, у зв'язку з несвоєчасним погашенням нарахованих відсотків, банком у період з 11.11.2008 року по 22.09.2009 року була нарахована пеня на суму 1065 євро, з них відповідачем ОСОБА_3 сплачено 269 євро, залишок несплаченої пені - 796 євро, що станом на день розрахунку за курсом НБУ становить 9342 грн. 17 коп.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суми заборгованості по кредиту - 909 535 грн. 80 коп., відсотках - 101 566 грн. 80 коп. та пені - 9342 грн. 17 коп., а всього - 1 020 444 грн. 77 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: