ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5034/16-ц
провадження № 2/753/3762/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., за участі секретаря Гаврилюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 14.03.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 посилаючись на те, що у грудні 2011 року позивачка надала згоду на користування зазначеною квартирою відповідачкою та реєстрацію за вищезазначеною адресою громадянки Королівства Таїланд ОСОБА_8 для отримання останньою посвідки на тимчасове проживання та дозволу на тимчасове працевлаштування в Україні; у 2014 році відповідачка повернулась на батьківщину і з того часу в спірній квартирі не проживає, квартиру залишила добровільно; спірна квартира належить позивачці одноособово на праві приватної власності.

Оскільки відповідачка в квартирі не проживає, але залишається бути зареєстрованою за зазначеною адресою, чим фактично перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати свої права, як власника житла, місце фактичного проживання (перебування) відповідачки за межами України їй невідоме, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав; пояснив, що відповідачка не є членом сім'ї позивачки (власника житла), просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позові; відповідачка ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася повторно, про час та місце розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином, будь-яких клопотань від неї не надходило.

Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивачки в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.04.2014 року - квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 (позивачці) на підставі договору дарування від 18.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мойсеєнко Т.О. 18.10.2006 року за реєстровим № 4288; право власності на квартиру на ім'я позивачки зареєстровано в Державному

реєстрі прав на нерухоме майно 03.04.2014 року; квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, житловою площею 67,4 кв. м, загальною площею 107,4 кв. м (а.с.7).

Згідно довідки форми №3 від 18.03.2015 року ЖЕД №3 ТОВ «Новобудова» - в квартирі НОМЕР_1 зареєстровані чотири особи - ОСОБА_2 (позивачка - власник), ОСОБА_6 (син позивачки), ОСОБА_7 (онука позивачки) та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (фізична особа - відповідачка) - а.с.8.

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.64-8631/0/15-16 від 28.04.2016 року - громадянка Королівства Таїланд ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, 28.06.2014 року вибула за межі України (пункт перетину державного кордону України - аеропорт Бориспіль-D) рейсом Київ - Бангкок, на територію України не поверталась (а.с.28).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла (колишній член сім»ї, інша особа) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї (колишнього члена сім'ї, іншої особи) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачкою ОСОБА_8 будь-яких заперечень по суті справи судові не надано.

За таких обставин, суд вважає, що ствердження позивачки про те, що відповідачка ОСОБА_8 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з липня 2014 року постійно (понад 1 рік); належного відповідачці майна в спірній квартирі не має; будь-яких домовленостей або договорів між позивачкою та відповідачкою щодо користування квартирою НОМЕР_1 не укладалось та не існує, в судовому засіданні не спростовані.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов має бути задоволений.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 224-228 ЦПК України, на підставі ст. 150, 156 ЖК України, ст.16, 319, 321, 383 ч.1, 386, 391, 405 ч.2 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

За загальним правилом, а також у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення або з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Парамонов М.Л.