Справа № 214/9276/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

про виселення

18 лютого 2016 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомініч С.В.

за участю:

секретаря Соколовської Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення останнього з квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу. У вказаній квартирі, позивач мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 08.07.2014 позивач розлучився з ОСОБА_3 і з того часу вимушений був тимчасово проживати зі своєю матірю за адресою АДРЕСА_2. Згодом, йому стало відомо, що його колишня дружина без його згоди, як власника житла стала спільно мешкати з відповідачем ОСОБА_2 у його квартирі за адресою: АДРЕСА_3. Виходячи з чого їх спільний син змушений був покинути житло у віці 10 років і жити відповідно з позивачем і своєю бабусею за адресою АДРЕСА_4.

Позивач вказує, що будь-яких домовленостей з ним стосовно проживання у належній йому квартирі не існує. Відповідач не сплачує комунальних платежів, у звязку з чим тягар їх сплати несе позивач. Звільнити квартиру відповідач відмовляється та досі проживає в квартирі позивача, чим порушує його права, як власника квартири.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не є власником або співвласником зазначеної квартири, договору найму між позивачем та відповідачем не укладалося, відповідач не має жодних законних підстав проживати в належній позивачу квартирі, позивач просить виселити відповідача без надання іншого житла.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позовну заяву просив задовольнити з зазначених в ній підстав.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав, що має право проживати у даній квартирі, бо має намір одружитися з ОСОБА_3, тому не вбачає підстав для виселення його з квартири, де він проживає разом із колишньою дружиною позивача. Заявив, що ОСОБА_1 за власним бажанням залишив житло та зїхав із квартири, а згодом забрав і сина, з яким у ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, адже останній не вважає за необхідне приділяти увагу та займатися вихованням чужого сина.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила суду, що є знайомою з ОСОБА_2 ще з 2009-2010 років, тобто до того, як стала дружиною ОСОБА_1, проте стосунки з ним почалися після офіційного розлучення з чоловіком. Так як з чоловіком спільне мирне життя не складалося, між ними виникали постійні сварки, вона запросила проживати разом у спірній квартирі ОСОБА_2 Узгоджувати проживання даної особи з ОСОБА_1 вона не вважала за потрібне, оскільки вже мала право мати своє особисте життя. Тому з березня 2015 року у квартирі проживали вона, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 Сварки все рівно виникали і тому ОСОБА_1 зїхав до своєї мами. ОСОБА_2 тимчасово ніде не працює, знаходиться постійно вдома. Сина ОСОБА_1 забрав проживати разом з ним та його матірю, тому що вважає, що її новий чоловік погано впливає на виховання дитини. Має намір вийти заміж за ОСОБА_2 та проживати разом з ним у спірній квартирі, бо вважає, що її бажання не суперечить інтересам чоловіка та дитини.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №11859 (а.с. 7).

В зазначеній квартирі позивач мешкав разом з дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4

08.07.2014 шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу (а.с. 6). Згодом колишня дружина позивача без його згоди, як власника житла, запросила проживати разом у спірній квартирі відповідача ОСОБА_2 Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникали сварки та непорозуміння, через що також, страждав спільний син позивача та його колишньої дружини. В звязку з такими обставинами позивач переїхав мешкати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_6.

Факт проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_5, яка належить на праві власності позивачу, підтверджується актом про фактичне проживання особи в житловому приміщенні від 26.08.2015, засвідченого печаткою ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с. 10).

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідача у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідача у його квартирі, а також беручи до уваги те, що відповідач добровільно виселятись з квартири позивача не бажає, позовні вимоги про виселення підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із квартири задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 із житлового приміщення квартири АДРЕСА_7, без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2016 року.